ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/1115/22  Номер провадження 22-ц/814/3578/23	Головуючий у 1-й інстанції Мальцев С.О.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.,
суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.
секретар: Андрейко Я.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та її представника адвоката Борзовець Олександра Володимировича
на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 28 березня 2023 року, постановлене суддею Мальцевим С.О.
по справі за позовом ОСОБА_1 до Котелевської селищної ради, Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, третя особа: Сільськогосподарський кооператив "Дружба" про скасування права власності на земельну ділянку, визнання недійсним державного акту про право приватної власності на землю та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:
У серпні 2022 року ОСОБА_1 та її представник адвокат Борзовець О.В. звернулися до суду з позовною заявою, в якій просили визнати протиправним запис у Державному земельному кадастрі про право комунальної власності Котелевської селищої ради на земельну ділянку з кадастровим номером 5322255100:00:004:1278 площею 3.86 га, що розташована на території Котелевської селищної ради Полтавського (Котелевського) району Полтавської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстроване відділом у Котелевському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області 11.03.2020 року; скасувати запис у Державному земельному кадастрі про право комунальної власності Котелевської селищної ради на вищевказану земельну ділянку; визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на землю від 23.11.2001 року серія IV-ПЛ 018884, виданий на підставі рішення Котелевської селищної ради від 06.03.2000 року про передачу гр. ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3.86 га, розташованої на території Котелевської селищної ради Полтавського (Котелевського) району Полтавської області, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2963, та запис в Поземельній книзі про державну реєстрацію права власності на цю земельну ділянку; визнати недійсним та скасувати рішення Котелевської селищної ради від 06.03.2000 року щодо видачі гр. ОСОБА_2 державного акту на право приватної власності на землю від 23.11.2001 року серія IV-ПЛ № 018884; визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право на земельну частку (пай) розміром 4.80 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (па місцевості), що належало ОСОБА_2 на підставі сертифікату серія ПЛ № 007346 на право на земельну частку (пай) площею 4.80 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться на території Котелевської селищної ради Полтавського (Котелевського) району Полтавської області і зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за реєстровим № 345.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки розташованої на території Котелевської селищної ради. 
Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 24 червня 2005 року визнано за ОСОБА_1 право власності на будинок розташований в АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . 
За життя ОСОБА_2 було внесено до списків громадян, які мають право на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього КСП «Дружба». ОСОБА_2 виділено земельну ділянку із номером 703 на плані на території Котелевської селищної ради Котелевського району Полтавської області. На підставі рішення Котелевської селищної ради від 06.03.2000 року видано державний акт на право приватної власності на землю від 23.11.2001 року серія IV-ПЛ № 018884.
Після смерті матері позивач дізналась також і про наявність у померлої земельної частки (паю), яку вона отримала за життя, однак не завершила процедуру реєстрації права власності. 3 метою отримання спадкового майна позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини, однак за наслідком звернення було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. 
Зазначила, що 22.11.2019 року Котелевською селищною радою винесено рішення «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо виготовлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв) членів колишнього КСП «Дружба», а 09.04.2020 року Котелевською селищною радою винесено рішення «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) невитребуваної частки (паю) із земель колишнього КСП «Дружба» та передачу її в оренду. 
Відповідно до винесеного рішення земельну ділянку з кадастровим номером 5322255100:00:004:1278, яку було виділено ОСОБА_2 визнано невитребуваною і передано в оренду СК «Дружба». При цьому, 02.07.2020 року Котелевською селищною радою зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5322255100:00:004:1278 та зареєстровано право оренди за сільськогосподарським кооперативом «Дружба».
Вказала також на те, що відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 549 ЦІК УРСР, який діяв на момент смерті ОСОБА_2 визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. 
Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 28 березня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду обґрунтоване тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що вона подала заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, тобто вчинила юридично значущу дію, що дає підстави для визнання за нею права власності на спадкове майно.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_1 та її адвокат Борзовець О.В., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що спадкоємець, який прийняв частину спадщини вважається таким, що прийняв усю спадщину, тобто усе майно та майнові права, що належали спадкодавцеві.
З огляду  на те, що рішенням Котелевського районного  суду  Полтавської області  від 24.06.2005 за ОСОБА_1  визнано  право  власності  в порядку  спадкування на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , тому вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 в цілому. 
Від Котелевської селищної ради до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15-17; 19-20).
За життя ОСОБА_2 було внесено до списків громадян, які мають право на земельну частку (пай) із земель колективної власності бувшого КСП «Дружба» та виділено земельну ділянку із номером 703.
На підставі рішення Котелевської селищної ради від 06.03.2000 року видано державний акт на право приватної власності на землю від 23.11.2001 року серія IV-ПЛ № 018884 (а.с. 25).
22 листопада 2019 року Котелевською селищною радою винесено рішення «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо виготовлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв) членів колишнього КСП «Дружба» (а.с. 28).
09 квітня 2020 року Котелевською селищною радою винесено рішення «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) невитребуваної частки (паю) із земель колишнього КСП «Дружба» та передачу її в оренду» (а.с. 29).
Відповідно до даного рішення земельну ділянку з кадастровим номером 5322255100:00:004:1278 було визнано невитребуваною і передано в оренду СК «Дружба».
02 липня 2020 року Котелевською селищною радою зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку та зареєстровано право оренди за сільськогосподарським кооперативом «Дружба».
Згідно копії постанови виконуючої обов`язки завідувача Котелевської державної нотаріальної контори Рой Т.В. від 10.11.2021 р. № 379/02-31 вбачається, що гр. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,86 га, що знаходиться на території Котелевської селищної ради, Полтавського району, Полтавської області, цільове призначення якої - ведення сільськогосподарського виробництва, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 оскільки не подано документів необхідних для вчинення нотаріальної дії, правовстановлюючий документ на вищезазначене спадкове майно виданий після смерті спадкодавця. При цьому, в постанові зазначено, що Котелевською державною нотаріальною конторою не було заведено спадкову справу після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , також Полтавський обласний державний нотаріальної архів повідомив, що згідно проведеної перевірки Алфавітних книг обліку спадкових справ Котелевської державної нотаріальної контори за період з 1998 по 2006 року, встановлено, що спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , не заводилася, про що свідчить довідка від 06.10.2021 року за № 2847/01-20 та № 348/02-14 від 29.09.2021 року (а.с. 26, 27).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вказав, що позивачем не надано підтвердження того факту, що ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, тобто вчинила юридично значущу дію, що дає підстави для визнання за нею права власності на спадкове майно.
Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Згідно з частинами 3, 4 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.
Згідно зі статтею 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Згідно пунктів 1, 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року) цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини.
Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому підлягають застосуванню норми ЦК УРСР.
Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця.
За правилами ст. ст. 529-530 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, подружжя та батьки померлого. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).
На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Статтею 549 ЦК УРСР (1963 р.) передбачалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини він фактично вступив управління або володіння спадковим майном чи подав нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Статтею 561 ЦК УРСР було передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.
Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (далі по тексту - Інструкція), яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.
Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього (пункт 113 Інструкції).
ОСОБА_1 на підтвердження фактичного прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 не надано жодного із вищенаведених доказів.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що вона прийняла частину спадщини після смерті ОСОБА_2 , тому вважається такою, що прийняла усю спадщину, тобто усе майно та майнові права, що належали спадкодавцеві є помилковим з огляду на наступне.
Згідно рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 24 червня 2005 року за ОСОБА_1 визнано право власності на будинок, що розташований в АДРЕСА_1 та належав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 21).
Зі змісту вищевказаного рішення вбачається, що ОСОБА_2 25 січня 1992 року склала заповіт, яким даний житловий будинок заповіла своїй дочці ОСОБА_1 . 
Згідно ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або його частину одній або кільком особам, а також державі або окремим організаціям.
Доказів того, що  у даному заповіті ОСОБА_2  заповіла ОСОБА_1  все належне їй майно матеріали справи не містять. 
Таким чином, твердження ОСОБА_1 про прийняття всього спадкового майна після смерті ОСОБА_2 є безпідставним. 
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що позивачем не доведено у встановленому законом порядку факту прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті її матері ОСОБА_2 .
Враховуючи зазначені положення суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що позивачем не надано доказів фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, тобто вчинення ним будь-яких дій, що свідчили б про наявність фактичного волевиявлення, спрямованого на володіння, управління користування та розпорядження спадковим майном. 
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права апеляційна скарга не містить.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, правильно застосував норми процесуального права та постановив рішення, яке відповідає закону, тому підстави для задоволення даної апеляційної скарги відсутні.
Отже, враховуючи вищевказане, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та її представника адвоката Борзовець Олександра Володимировича залишити без задоволення.
Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 28 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:  О. Ю. Кузнєцова

Судді  С. А. Гальонкін

Г. Л. Карпушин