ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Номер справи: 647/2373/21 Головуючий в 1 інстанції Корсаненкова О.О.
Номер провадження: 22-ц/819/205/23 Доповідач Орловська Н.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       
11 жовтня 2023 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої Орловської Н.В.,
суддів Воронцової Л.П.,
        Майданіка В.В.,
секретар Доброва К.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України, від імені якого діє адвокат Панасюк Олег Миколайович, на рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 12 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кульчицький Олександр Сергійович до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

14вересня 2021 року ОСОБА_1  звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 27.09.2020 року навпроти буд. 44 по вул.Шевченка, с.Зміївка Бериславського району сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої на ОСОБА_1 було здійснено наїзд невідомою особою на невідомому транспортному засобі, в результаті чого позивачці заподіяно тілесні ушкодження. Досудове розслідування по даній справі триває, транспортний засіб, яким було вчинено ДТП, не встановлено, повідомлення про підозру нікому вручене не було. 
01.03.2021 року представником позивача було подано до МТСБУ заяву про виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 99 112,33 грн, яке складається з: витрат на лікування в сумі 5 112,33 грн, виплати у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності в сумі 4 000 грн та у зв`язку зі стійкою втратою працездатності в сумі 90 000 грн. 
Листом від 02.06.2021р. МТСБУ повідомило, що перебіг строку для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у кримінальній справі законної сили. 
Вказаний лист позивач вважає незаконною відмовою у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку з чим посилаючись на ст. 1187 ЦК України та положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просить стягнути з відповідача відшкодування витрат на лікування у розмірі 5112,33 грн., відшкодування шкоди у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 4000 грн. та відшкодування шкоди у зв`язку із стійкою втратою працездатності 90000 грн., а також судові витрати.
Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 12 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Суд вирішив:
Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь   ОСОБА_1 відшкодування витрат на лікування у розмірі 5112,33 грн., відшкодування шкоди у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності у розмірі 3181,81 грн., відшкодування шкоди у зв`язку із стійкою втратою працездатності у розмірі 90 000,00 грн. (всього 98294,14 грн).
Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави судовий збір у розмірі 982,94 грн.
У іншій частині позову відмовити.
Вказане судове рішення мотивовано тим, що відповідно до підпункту «б» п. 41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу. Оскільки судом встановлено, що 27.09.2020р. сталася ДТП, яка є страховим випадком, і за наслідками якого позивачкою понесено витрати на лікування та встановлено ІІ групу інвалідності, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення її позовних вимог в частині відшкодування вказаних витрат та здійснення виплати у зв`язку з стійкою втратою працездатності. Також суд погодився з вимогами позивачки про відшкодування їй витрат, пов`язаних з тимчасовою втратою працездатності у зв`язку з її перебуванням на лікуванні у період з 01.10.2020 по 20.10.2020р., проте не погодився з наданим позивачкою розрахунком, зменшивши заявлену суму з 4 000 грн до 3 181,81 грн.
Доводи відповідача про відсутність підстав для здійснення страхового відшкодування з огляду на відсутність судового рішення у кримінальній справі суд визнав необґрунтованими, оскільки з часу наїзду на ОСОБА_1 пройшло більше року, а відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування порушує гарантоване законом право на таке відшкодування.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням Моторне (транспортне) страхове бюро України, від імені якого діє адвокат Панасюк Олег Миколайович, звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 12.10.2021 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що на теперішній час у ході досудового розслідування фактичні обставини події не встановлені, а отже не доведено, що мала місце саме дорожньо-транспортна пригода. Факт такої пригоди відомо лише зі слів ОСОБА_1 . Транспортний засіб, яким здійснено наїзд на позивачку, а також особа, яка ним керувала, не встановлені. 
Також судом першої інстанції залишено поза увагою положення п.п. «а» п.41.1 ст.41 та п.41.3 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно – правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких МТСБУ відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно – правову відповідальність. Крім того, МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілому, якщо він може задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. Таким чином, у разі підтвердження факту ДТП, встановлення особи та транспортного засобу, яким здійснено наїзд на позивачку, можливе встановлення обставин, що на дату ДТП такий транспортний засіб був забезпечений полісом обов`язкового чи добровільного страхування, що нівелює обов`язок відповідача здійснювати страхове відшкодування. 
Судом не враховано правову позицію Верховного Суду, сформовану у постанові від 07.10.2020 року по справі №487/3094/17-ц, згідно якої враховуючи, що винну у скоєнні ДТП особу, в результаті якої було завдано шкоди на час розгляду справи не встановлено, обґрунтованим є висновок суду про передчасність вимог щодо покладення на відповідачів (страховиків) відповідальності за завдану йому шкоду.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до вимог ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.
27.09.2020 року навпроти буд. 44 по вул.Шевченко, с.Зміївка, Бериславського району сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було здійснено наїзд невідомою особою на невідомому транспортному засобі, в результаті чого останній заподіяно тілесні ушкодження.
За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального Кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020230090000516. (а.с.8)
У період з 01.10.2020 року по 20.10.2020 року ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у КЗ «Обласна лікарня відновного лікування» ХОР з приводу травм, отриманих внаслідок ДТП, що підтверджується випискою №1007 від 20.10.2020 року із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого. (а.с. 15)
Загальна сума витрат на лікування, в тому числі придбання медикаментів, медпрепаратів, медичного інвентарю, медичного обстеження, понесених ОСОБА_1 , становить 5112,33 грн., що підтверджується копіями відповідних платіжних документів. (а.с. 19-23).
Згідно довідки про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді від 25.02.2021 року, виданій ОСОБА_1 , остання дійсно перебувала на лікуванні у КНП «Обласна лікарня відновного лікування» ХОР в хірургічному відділенні у період з 01.10.2020 року по 20.10.2020 року. (а.с.34)
Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Міністерства охорони здоров`я від 25.01.2021 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності, причина інвалідності загальне захворювання з ураженням ОРА, за висновком про умови та характер праці протипоказана праця з навантаженням на нижні кінцівки, переохолодження, що підтверджується індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 36 (а.с.11-12, 13-14).
01.03.2021 року позивач через представника ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування»» звернулася до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 99 112,33 грн., яке складається з: відшкодування витрат, понесених на лікування в сумі 5112,33 грн.; відшкодування, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності в сумі 4000,00 грн.; відшкодування, пов`язаного зі стійкою втратою працездатності в сумі 90000,00 грн., внаслідок ДТП, яка сталася 27.09.2020 року.
До вказаної заяви представником позивачки було додано: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12020230090000516; копії паспорту та ідентифікаційного коду ОСОБА_1 ; копію довідки до акту огляду МСЕК №563096; копію індивідуальної програми реабілітації інваліда №36; видаткову накладну №736 від 03.10.2020р. на суму 36 400,00 грн; копію свідоцтва про державну реєстрацію медичного виробу імплантів для остеосинтезу; копію витягу з реєстру платників єдиного податку ОСОБА_2 ; копію виписки із медичної карти №1007 ОСОБА_1 ; фіскальні чеки на суму 5 112,33 грн; довіреність на представництво інтересів ОСОБА_1 (а.с.6-7) 
Листом від 02.06.2021 року за № 3-01-а/19590 МТСБУ повідомило ОСОБА_1 , що відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відсутні підстави для виплати відшкодування з фонду захисту потерпілих, оскільки досудове розслідування кримінального провадження за фактом ДТП, яка сталася 27.09.2020р., триває. Після отримання відповідних документів, МТСБУ повернеться до розгляду питання про відшкодування шкоди, пов`язаної із травмуванням ОСОБА_1 . (а.с.25)
Посилаючись на протиправність відмови МТСБУ у виплаті відшкодування витрат на лікування, а також відшкодувань, пов`язаних з тимчасовою та стійкою втратою працездатності, позивачка звернулася до суду з даним позовом. 
Статтею 3 Конституції України життя і здоров`я людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У зв`язку з цим великого значення набуває вирішення питання відшкодування шкоди, завданої цим благам.
Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. (ч.1 ст.1195 ЦК України)
Відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, врегульовано ст.1187 ЦК України, згідно частини першої якої джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (ч.2 ст.1187 ЦК України)
Зі змісту вказаних правових норм слідує, що відповідальність за шкоду, завдану каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки несе особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки, тобто на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 року (далі – Закон №1961-IV).
Зокрема статтею 3 Закону №1961-IV передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону №1961-IV).
Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. (п.39.1 ст.39 Закону №1961-IV)
Пунктом 22.1. ст.22 Закону №1961-IV передбачено, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Підпунктом «б» пункту 41.1. ст.41 Закону №1961-IV передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу.
Судом встановлено, що 27.09.2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої на ОСОБА_1 було здійснено наїзд невідомою особою на невідомому транспортному засобі, в результаті чого останній заподіяно тілесні ушкодження.
Зазначене підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: витягом з ЄРДР від 28.09.2020 року №12020230090000516, довідкою до акту огляду МСЕК серії 12ААБ №563096 від 25.01.2021р., виписками із медичної картки амбулаторного хворого №1007 КЗ «Обласна лікарня відновного лікування» Херсонської обласної ради.
Враховуючи, що позивачці завдано шкоду її здоров`ю невстановленим транспортним засобом, тому відповідно до пп. «б» п. 41.1. ст.41 Закону №1961-IV вказані обставини є підставою для здійснення МТСБУ регламентної виплати. 
Доводи апелянта щодо недоведеності факту ДТП та, як наслідок, недоведеності підстав для здійснення регламентної виплати, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказані обставини підтверджені наявними в матеріалах справи доказами. 
Статтею 23 Закону №1961-IV передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є , зокрема: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності потерпілим. 
У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. (п. 24.1 ст.24 Закону №1961-IV) 
Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. (п. 24.2 ст.24 Закону №1961-IV) 
Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті. (п. 24.3 ст.24 Закону №1961-IV) 
На підтвердження факту понесення витрат на лікування внаслідок ДТП, що сталася 27.09.2020р., позивачкою надано копії платіжних документів про придбання медикаментів, медичного інвентарю, медичних обстежень на загальну суму 5112,33 грн. (а.с.19-23)
Враховуючи, що позивачкою документально підтверджено розмір понесених нею витрат на лікування в сумі 5112,33 грн, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для їх відшкодування.
Згідно ст.25 Закону №1961-IV у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.
Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» установлено з 01 вересня 2020 року мінімальну заробітну плату у розмірі 5 000 грн.
Згідно інформації, зазначеної у виписці з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1007 від 20.10.2020 року, ОСОБА_1 не працює.
З довідки про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді, вбачається, що ОСОБА_1 була тимчасово непрацездатною у період з 01.10.2020 року по 20.10.2020 року, тобто 20 календарних днів, з який 14 днів є робочими.
Визначаючи розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності позивача, суд першої інстанції виходив з наступного розрахунку: 5000,00 грн. / 22 робочі дні у жовтні х 14 робочих днів тимчасової непрацездатності позивача у жовтні = 3181,81 грн.
Апеляційний суд погоджується з наведеним судом першої інстанції алгоритмом здійснення розрахунку, вважаючи його таким, що відповідає наведеним вище нормам Закону №1961-IV.
Згідно п.26.1. Закону №1961-IV шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.
Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. (п.26.2. ст. 26 Закону №1961-IV)
Враховуючий, що ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП була непрацюючою особою, якій внаслідок отриманих через ДТП ушкоджень здоров`я встановлено другу групу інвалідності, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо розміру суми відшкодування, пов`язаного зі стійкою втратою працездатності (мінімальна заробітна плата 5000,00 грн * 18 місяців = 90 000,00 грн).
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, відповідач не заперечує правильність та обґрунтованість стягнутих судом першої інстанції сум понесених позивачкою витрат на лікування, а також відшкодувань, пов`язаних з тимчасовою та стійкою втратою працездатності позивачки.
При цьому, основний довід апелянта зводиться до того, що досудове слідство у кримінальному провадженні за фактом ДТП, в результаті якого ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, ще триває, особу винуватця ДТП та його вину у скоєному ДТП не встановлено, а тому у МТСБУ відповідно до вимог ст. 36 Закону №1961-IV не виникає обов`язку у здійсненні регламентної виплати.
Апеляційний суд вважає вказане твердження скаржника необґрунтованим та таким, що ґрунтується на помилковому тлумаченні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Так, пунктом 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. 
Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.
Отже, вказаною нормою закону дійсно передбачено можливість МТСБУ призупинити вирішення питання про здійснення регламентної виплати до набрання законної сили судовим рішенням у справі, в якій ДТП є предметом розгляду.
Разом з тим, згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При цьому, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.
Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі  № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18).
З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.
При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Такі правові висновки зроблені в постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20).
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19) зазначено, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.
У справі, яка переглядається, судом не встановлено, а відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що ДТП сталася внаслідок умислу потерпілої ОСОБА_1 або непереборної сили.
Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик (МТСБУ) хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування (регламентну виплату) замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку.
При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.
Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року по справі № 242/1930/21.
Враховуючи наведене, доводи заявника про відсутність у МТСБУ обов`язку у здійсненні регламентної виплати на користь ОСОБА_1 з підстав тривання кримінального провадження, у якому розглядається ДТП, є необґрунтованими.
Також апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо неврахування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду, сформованої у постанові від 07.10.2020 року по справі №487/3094/17-ц, оскільки у вказаній справі ДТП сталася за участі двох транспортних засобів, і результати кримінального провадження матимуть значення для встановлення фактичних обставин справи та розподілу відповідальності водіїв та їх страховиків. Натомість, у справі, що розглядається, позивачці завдано шкоди внаслідок ДТП, яка сталася за участі невстановленого транспортного засобу, що відповідно до пп. «б» п. 41.1. ст.41 Закону №1961-IV є підставою для здійснення регламентної виплати.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України, від імені якого діє адвокат Панасюк Олег Миколайович, залишити без задоволення.
Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 12 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча   ________________  Н.В.Орловська

Судді:  ________________  Л.П.Воронцова

________________  В.В.Майданік