ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

14 листопада 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/9324/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Божко Л.А., Суховарова А.В.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.07.2023 ( суддя першої інстанції Конєва С.О.) в адміністративній справі №160/9324/23 за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №1923713-2415-0427 від 28.09.2022р.,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.07.2023 із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача №1923713-2415-0427  від 28.09.2022р. на суму 16783,20 грн. про нарахування за 2021 рік податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за об`єкт нежитлової нерухомості, який розташований по АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оспорюване повідомлення-рішення протиправним, оскільки позивач веде особисте селянське господарство, зокрема, здійснює вирощування сільськогосподарської продукції (пшениця озима, соняшник) на земельних ділянках, які знаходяться у  його власності, має власне сільськогосподарське обладнання (плуг, катки, сцепки, зернопоргузчики та інше обладнання) та з метою зберігання вказаної сільськогосподарської продукції і техніки використовує   належне йому нежитлове приміщення (будівлю-склад), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ,  факт  використання вказаного складу з наведеною метою підтверджений актами від 29.06.2021р., а відповідно, позивач вважає, що він виступає сільськогосподарським товаровиробником та має право на пільгу, передбачену п. “ж” п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України. Окрім того, позивач посилається і на те, що  вказана нежитлова будівля складу не передана в оренду чи в лізинг, є будівлею сільськогосподарського призначення  згідно з ДК 018-2000 - склад, що належить клас (код 1271), тому такий склад не є об`єктом оподаткування з урахуванням вимог п. “ж” п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України,  про що, на думку позивача, свідчать  аналогічні висновки Верховного Суду у постанові від 20.02.2020р. у справі №820/3706/17 та інших судів, наведених у позові. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.07.2023 позов задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
          В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказував на те, що відповідно до інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач є власником нежитлової будівлі, загальною площею 699,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку із чим відповідачем на підставі п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України і було сформоване оспорюване податкове повідомлення-рішення про визначення позивачеві податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, за 2021 рік у сумі 16783,20 грн. Вказане податкове повідомлення-рішення позивачем було отримано особисто 10.12.2022р., що підтверджено відомостями, які містяться у поштовому повідомленні. Щодо можливості застосування до позивача податкової преференції за п.п. “ж” п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України,  то  відповідач вказує у відзиві на те, що з урахуванням вимог п.п.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, до фізичних осіб -  сільськогосподарських товаровиробників, з метою визначення об`єкта оподаткування за п.п. “ж” п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, відносять фізичних осіб-підприємців, які займаються виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснюють операції з її постачання. Проте, згідно облікових даних, позивач не знаходився на податковому обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області як фізична особа-підприємець, податкова декларація про доходи та майновий стан за 2021 рік позивачем не надавалась, тому відповідач вважає, що доводи позивача з приводу протиправності оспорюваного податкового повідомлення-рішення є необґрунтованими та безпідставними.
У відзиві позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
          Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.
          Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить нежитлова сільськогосподарська будівля-склад, загальною площею 699,3 кв.м.,  яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується змістом копії паспорту позивача, копією технічного паспорту та  копією витягу з  Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності  за №218746957  від 03.08.2020р. (а.с.8-9, 20-26,38).
28.09.2022р. Головним управлінням ДПС у Дніпропетровські області було прийнято податкове повідомлення-рішення форми “Ф” за №1923713-2415-0427 за яким згідно до п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України позивачеві визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2021 рік, що становить 16783,20 грн., що підтверджується змістом  копії наведеного рішення, наявного у справі (а.с.10).
Вважаючи податкове повідомлення-рішення про визнання суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
          Частиною 1 статті 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, установлених законом.
          Як встановлено колегією суддів, в даному випадку ключовим питанням є встановлення наявності чи відсутності у ОСОБА_1 права на пільгу, передбачену пп. «Ж» пп. 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 ПК України.
          Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий Кодекс України (ст.1 ПК України).
          Пунктом 10.1 статті 10 ПК України передбачено, що до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок.
          Статте 15 ПК України визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з вказаним Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з вказаним Кодексом.
          Статтею 265 ПК України встановлено, що податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
          Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 261 ПК України).
          Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України зазначено, що об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.
          За змістом підпункту «Ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України обумовлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018:2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Відповідно до підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
          Колегія суддів зазначає, що підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомого майна, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
          При цьому, виходячи із системного тлумачення вищевказаної норми ПК України необхідно вказати, що законодавець у кожному буквеному пункті (від «А» до «Л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Кожен з визначених підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування («Д»), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу («Е»), сільськогосподарський товаровиробник («Ж»), громадські організації інвалідів та їх підприємства («З»), релігійні організації («И»), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання («Г»), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів («І»), будівлі промисловості («Є») тощо.
          Підпунктом «Ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
          Аналіз змісту наведеної норми дає підстави для висновку, що правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати відповідно до пп. «Ж» пп. 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 ПК України є призначення такої будівлі для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а також особа має бути сільськогосподарським товаровиробником.
          Поняття «сільськогосподарський товаровиробник» визначено підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, згідно з яким це юридична особа незалежно від організаційно правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
          Водночас, у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України зазначено, що визначення сільськогосподарського товаровиробника дано виключно для цілей глави 1 «Спрощена система оподаткування, обліку та звітності» розділу XIV цього Кодексу «Спеціальні податкові режими», до якої віднесено четверту групу  сільськогосподарські товаровиробники.
          Таким чином, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235. пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується виключно для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», що прямо визначено вказаним підпунктом.
          Отже, до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, дане визначення не застосовується, оскільки вказаний податок відноситься до розділу ХІІ «Податок на майно».
          Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
          Визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років», під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
          Крім того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції». Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
          Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про застосування визначень поняття сільськогосподарського товаровиробника у наведених законодавчих актах для цілей визначення змісту статусу сільськогосподарського товаровиробника, оскільки наведені поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке має чітко обмежену сферу застосування. Тому, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.
          Більш того, на користь висновку, що нормою підпункту «Ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено податкову пільгу, в тому числі і для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Законом України від 23 листопада 2018 року № 2628-VIII, підпункт «Ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018:2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 1 січня 2019 року, що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні і фізичні особи.
          Таким чином, твердження скаржника про те, що пільга, визначена пп. «Ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, не розповсюджується на позивача , оскільки останій не є фізичною особою-підприємцем, колегію суддів приймається критично, так як це не відповідає вище наведеним нормам. 
          Зазначене вище відповідає висновку Верховного Суду, викладеному, зокрема, в постановах від 26.11.2020 року по справі № 560/168/19, від 16.12.2021 року по справі №160/9061/20.
          Як встановлено колегією суддів та підтверджено судом першої інстанції, позивач є фізичною особою та здійснює сільськогосподарську діяльність з вирощування  сільськогосподарської продукції (пшениця, соняшник) на земельних ділянках, які належать йому та праві приватної власності та перебувають у його користуванні на правах оренди, що підтверджується інформацією із копій Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та копією Державного акту на право приватної власності на землю (а.с.12-19).
Факт використання вищенаведених земельних ділянок, з метою вирощування власної сільськогосподарської продукції, ведення позивачем особистого селянського господарства підтверджується у тому числі і копією акту про встановлення фактів б/н від 29.06.2021р. складеного депутатом Покровської сел.ради ОСОБА_3 із залученням трьох свідків (а.с.34).
Також позивач у своїй власності має рухоме майно для ведення особистого селянського господарства, а саме: трактори, сцепки, причіпи, катки, цистерни, зернопоргузчики, комбайн, зорносховище, автомобілі ГАЗ-53 та інше обладнання, що підтверджується змістом копії  рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 23.02.2011р. у справі №2-228/2011, яке набрало законної сили 09.03.2011р. та копією свідоцтва про реєстрацію трактору Беларус-892 (а.с.46-51,93).
Окрім того, у приватній власності позивача знаходиться нежитлова сільськогосподарська  будівля  складу  площею 699,3 кв.м.,  що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яку він  також використовував у 2021 році  для зберігання вищенаведеного сільськогосподарського обладнання з метою ведення ним особистого селянського господарства, що також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і змістом акту про встановлення фактів б/н від 29.06.2021р. складеного депутатом Покровської сел.ради ОСОБА_3 із залученням трьох свідків (а.с.20,33).
Факт того, що позивач є членом особистого селянського господарства підтверджується і змістом довідки про членство, приналежність до особистого селянського господарства позивача, виданої Покровською селищною радою за №49 від 25.04.2023р. (а.с.11).
Отже, з огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що в матеріалах справи достатньо доказів, які підтверджують факт безпосереднього використання позивачем вищезазначених об`єктів нерухомості у сільськогосподарській діяльності.
          Разом з тим, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі.
          Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018:2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018:2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
          Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 127 «Будівлі нежитлові інші» клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства»).
          До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018:2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», що включає підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».
          Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
          Згідно з ДК 018:2000 до групи (код 127) «Будівлі нежитлові» належить клас (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.
          Як вбачається з матеріалів справи, належна на праві власності ОСОБА_1  нежитлова сільськогосподарська  будівля  складу  площею 699,3 кв.м.,  що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з літ. «А»  відносяться до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, до лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018:2000.
          В той же час, норми податкового законодавства не покладають на платника податку обов`язок отримати від Державного підприємства «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві» експертний висновок щодо правильності класифікації наявних у власності особи об`єктів нерухомості за державним класифікатором ДК 018:2000, проте такі дії платника могли б спростити процес податкового адміністрування податку на нерухомість.
          За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що об`єкт нерухомості  нежитлова сільськогосподарська  будівля  складу  площею 699,3 кв.м.,  що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 1224281200:01:002:0163, з цільовим призначенням  для ведення підсобного сільського господарства, яка належать позивачу  на праві власності та використовуються в господарській діяльності, фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника.
          В той же час, колегія суддів зауважує, що обов`язок доказування правомірності свого рішення в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень положеннями частини 2 статті 77 КАС України покладається на відповідача.
          Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що нежитлові будівлі, які належать позивачу на праві власності, не є об`єктами оподаткування, відповідно до підпункту «Ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
          Відповідач не довів, що позивач впродовж 2021 року використовував належну йому на праві власності об`єкт нерухомості у будь-якій іншій, відмінній від сільськогосподарської діяльності спосіб.
          Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення №1923713-2415-0427  від 28.09.2022 винесене ГУ ДПС у Дніпропетровській області без дотримання вимог закону, а тому є наявними правові підстави для його скасування.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить  висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
          Доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
          За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.
          Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській залишити без задоволення.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.07.2023 в адміністративній справі №160/9324/23 залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 14 листопада 2023 року та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 17 листопада 2023 року.

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров