ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2023 року		Справа № 140/11506/20 пров. № А/857/19980/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Затолочного В.С., 
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 3 жовтня 2023 року (суддя Волдінер Ф.А., м.Луцьк), -
ВСТАНОВИВ :
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – ГУПФ), в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення позивачу нарахування та виплати складових пенсії, а саме підвищення до пенсії та додаткової пенсії, передбачених статтями 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон №796-ХІІ) в період з 01.01.2014 по 02.08.2014 та з 17.07.2018 по даний час;
зобов`язати ГУПФ провести позивачу перерахунок та виплату додаткової пенсії, за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, віднесеній до категорії 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до вимог статті 51 Закону №796-ХІІ в розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, з урахуванням раніше виплачених сум;
зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату позивачу підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, відповідно до статті 39 Закону №796-ХІІ, в розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, з урахуванням раніше виплачених сум;
зобов`язати ГУПФ провести позивачу з 17.07.2018 нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет України на відповідний рік).
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії за період із 01.01.2014 по 02.08.2014 та з 17.07.2018 по 24.12.2019 залишено без розгляду.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року, яке набрало законної сили 26 жовтня 2021 року, позов задоволено повністю (далі – Рішення суду).
22.09.2023 на адресу суду першої інстанції надійшла заява позивача у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС) про визнання протиправними дій ГУПФ вчинених на виконання Рішення суду (далі – Заява), згідно з якою позивач заявляв наступні вимоги:
визнати протиправними дії відповідача, вчинені на виконання Рішення суду щодо нарахування та виплати позивачу доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, виходячи із двох прожиткових мінімумів, а не з двох мінімальних заробітних плат (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік) та зобов`язати ГУПФ вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні Рішення суду.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 3 жовтня 2023 року Заяву залишено без задоволення.
Не погодившись із постановленню ухвалою, її оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить таку скасувати та ухвалити нову, якою вимоги Заяви задовольнити.
В доводах апеляційної скарги вказує, що виконуючи Рішення суду відповідач повинен застосовувати розмір доплати дві мінімальні заробітні плати, враховуючи зміну розміру мінімальної заробітної плати. Проте, відповідачем проведений перерахунок пенсії позивача відповідно до статті 39 Закону №796-ХІІ із застосуванням розрахункової величини прожитковий мінімум для працездатних осіб.
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Залишаючи Заяву без задоволення, суд першої інстанції зазначив, що можливість звернення до суду із Заявою є крайнім заходом для захисту прав позивача. Перед таким зверненням необхідно використати всі можливі засоби для виконання Рішення суду, проте державним виконавцем не використано усі можливості для примусового виконання Рішення суду, а відтак, звернення позивача із Заявою є передчасним.
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, з таких міркувань.
Відповідно до частини першої статті 383 КАС особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання судового рішення, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у зразковій справі №240/4937/18 зазначено, що Конституційний Суд України (далі – КСУ) у рішенні від 25 січня 2012 року №3-рп/2012, крім іншого, вирішив:
в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України (далі – КМУ) щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. КМУ регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України;
в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 КАС в системному зв`язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності.
У постанові від 18 березня 2020 року у зразковій справі №240/4937/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що рішення КСУ від 25.01.2012 №3-рп/2012 не надає права КМУ зменшувати розмір виплати пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом №796-ХІІ, а КМУ регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України у разі, якщо законом прямо не передбачено розмір таких виплат.
Із 17.07.2018 відновлено дію статті 39 Закону №796-ХІІ у редакції, що діяла до 01.01.2015 в частині, яка не змінена Законом України «Про внесення зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №987-VIII).
Стаття 39 Закону №796-ХІІ, у редакції, чинній до 01.01.2015 (а саме: у редакції від 09.07.2007), була викладена так: «Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: - у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; - у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; - у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата. Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати. Громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України».
Вирішуючи вказаний вище спір, Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку щодо застосування розміру доплати до пенсії  дві мінімальні заробітні плати.
Велика Палата Верховного Суду у межах зразкової справи №240/4937/18, розглядаючи заяву пенсійного органу про роз`яснення питання можливості застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для забезпечення розміру підвищення до пенсії відповідно до вимог статті 39 Закону №796-XII з постановлених питань:  яка розрахункова величина повинна застосовуватися для нарахування підвищення до пенсії позивачу як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, відповідно до статті 39 Закону №796-XII, а саме мінімальна заробітна плата чи прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня календарного року; чи необхідно здійснювати перерахунок розміру підвищення до пенсії позивачу у зв`язку зі зміною показника мінімальної заробітної плати/прожиткового мінімуму для працездатних осіб згідно із законами про державний бюджет на відповідний рік; відмовила заявнику у роз`ясненні судового рішення.
Велика Палата Верховного Суду, задовольняючи позовні вимоги у справі №240/4937/18 зазначила, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 та статті 39 Закону № 796-ХІІ із 17.08.2018 позивач має право на щомісячне отримання підвищення до пенсії як непрацюючий пенсіонер, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат, як установлено статтею 39 Закону № 796-ХІІ, тому судове рішення Великої Палати Верховного Суду є зрозумілим і підстав для його роз`яснення немає.
Так, Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлені розміри мінімальної заробітної плати: з 01.01.2020 – 4723 грн; з 01.09.2020 – 5000 грн.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлені розміри мінімальної заробітної плати: з 01.01.2021 по 30.11.2021 – 6000 грн; з 01.12.2021 по 31.12.2021 – 6500 грн.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлені розміри мінімальної заробітної плати: з 01.01.2022 по 30.09.2022 – 6500 грн; з 01.10.2022 по 31.12.2022 – 6700 грн.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлені розміри мінімальної заробітної плати: з 01.01.2023 у місячному розмірі – 6700 грн.
Враховуючи зміну розміру мінімальної заробітної плати у кожному році, відповідач має обов`язок перераховувати та виплачувати доплату до пенсії у порядку статті 39 Закону №796-ХІІ з урахуванням таких змін. При цьому, такий обов`язок виникає також у випадку, коли протягом відповідного календарного року згідно законодавства змінюється розмір мінімальної заробітної плати.
Як вбачається з матеріалів справи відповідачем на виконання Рішення суду починаючи з 25.12.2019 проведено нарахування підвищення до пенсії відповідно до статті 39 Закону №796-ХІІ з урахуванням пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №796-ХІІ, та застосовано як розрахункову величину розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2019 – 1921 грн. Сума нарахувань за період з 25.12.2019 по 28.02.2023 становить 147  115,37 грн. Розмір пенсійної виплати складає 6510,51 грн, у тому числі: 3842 грн – щомісячне підвищення до пенсії відповідно до  статті 39 Закону № 796-ХІІ, встановлене на виконання судового рішення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що такі дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, оскільки при нарахуванні доплати до пенсії застосуванню підлягають розміри мінімальної заробітної плати, установлені на відповідний календарний рік, з урахуванням зміни такого розміру протягом відповідного року.
Наведені ж висновки суду першої інстанції про те, що по даній справі державним виконавцем не використано усі можливості для примусового виконання Рішення суду, а відтак відсутні підстави для задоволення Заяви є неправильними, свідчать про невиправдано спрощене і неправильне трактування наведених вимог законодавства, оскільки задоволення такого роду Заяви судом не ставиться у залежність від того, чи відкрите виконавче провадження щодо виконання Рішення суду і які дії вчинені державним виконавцем щодо спонукання відповідача виконати таке Рішення суду.
Зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
За правилами  статті 370 КАС  судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 звертав увагу, що статті  382  і  383 КАС  мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
За приписами частини шостої  статті 383 КАС   за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому  статтею 249 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої  статті 249 КАС  суд виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Згідно частини першої  статті 317 КАС  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем норм чинного законодавства при виконанні Рішення суду, а тому у даному випадку наявні усі правові підстави для задоволення Заяви скаржника.
Керуючись статтями 308, 310, 312, 315, 317, 321, 322, 324, 325, 328, 329, 383 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 3 жовтня 2023 року скасувати та прийняти постанову, якою заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень - відповідача на виконання рішення суду задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року у справі №140/11506/20 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з двох прожиткових мінімумів, а не з двох мінімальних заробітних плат (згідно із Законом про Державний бюджет України на відповідний рік).
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року у справі №140/11506/20.
Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України у Волинській області трьохмісячний строк з дня отримання (вручення) копії цієї ухвали для подання до суду апеляційної інстанції доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року у справі №140/11506/20.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. С. Затолочний