ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
06 грудня 2023 року
м. Київ
Справа № 389/2708/18
Провадження № 51-3938 км 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                                     ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                          ОСОБА_5 ,
захисника (відеоконференція)                                    ОСОБА_6 ,
засудженого (відеоконференція)                               ОСОБА_7 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 23 травня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018120160001439,за  обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красноармійська Донецької області, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , в силу положень ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної  інстанцій обставини
Вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 березня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Залишено обраний щодо  ОСОБА_7 попередній запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Відповідно до положень ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк перебування під вартою з 29 липня 2018 року по 28 березня 2023 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Вирішені питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком  ОСОБА_7  визнано винуватим та засуджено за те, що він                       27 липня 2018 року о 11:30 год., будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в кімнаті будинку домоволодіння, розташованого за адресою:      АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин під час сварки зі співмешканкою ОСОБА_8  умисно завдав останній не менше двох ударів кулаком правої руки в тім`яну частину голови та не менше двох ударів кулаком правої руки в ліву частину обличчя, завдавши потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили її смерть. 
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 23 травня 2023 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій необґрунтовано дійшли висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. 
Стверджує, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які об`єктивні докази, які б доводили наявність у ОСОБА_7 умислу, спрямованого на нанесення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень. 
Звертає увагу, що ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину категорично заперечував, жодних конфліктів у нього з потерпілою не було, алкогольні напої не вживав. Вказував, що до нього під час досудового розслідування застосовувались недозволені методи слідства з метою отримання показань про свою винуватість. 
Захисник зазначає, що суд належним чином не врахував показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що вони всі разом вживали спиртні напої, а невеликий конфлікт, який виник між ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_8 , закінчився лише тим, що ОСОБА_7 дав їй ляпаса. Більше жодних сварок та бійок між ними свідки не бачили. Також жодних тілесних ушкоджень у потерпілої свідки не бачили. Вважали, що їй стало зле через надмірне вживання алкогольних напоїв. 
Вбачає, що знаходження обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння матеріалами провадження не доведено, а тому суд безпідставно визнав обтяжуючою покарання обставиною вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. 
Стверджує, що апеляційний суд, належним чином не перевірив доводи, наведені у апеляційній скарзі сторони захисту, та безпідставно відмовив у задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого і його захисника. Зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Позиції учасників судового провадження
Захисник та засуджений підтримали подану скаргу.
Прокурор частково підтримав подану скаргу щодо її доводів, просив скасувати ухвалу апеляційного суду з призначенням нового апеляційного розгляду.
Інші учасники судового провадження були повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
При цьому відповідно до положень ст. 438 КПК Українипідставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно з положеннями ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту ст. 370 КПКУкраїни, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, зокрема, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення. 
Суд апеляційної інстанції виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції. Ухвала апеляційного суду є рішенням вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку, та повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції.
Згідно з положеннями ст. 419 КПКУкраїнив ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, якими він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Однак, переглядаючи вирок щодо ОСОБА_7 , апеляційний суд зазначених вимог закону не дотримався.
Як убачається з матеріалів провадження,  ОСОБА_7 звернувся до Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області 25 березня та 10 квітня 2019 року з письмовими клопотаннями, де вказував, що працівниками правоохоронних органів до нього застосовувалося фізичне насильство з метою примушування його зізнатися у скоєнні злочину (т. 1 а.п. 92, 93, 195, 196). Також під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції під час його допиту він наголошував про застосування до нього працівниками правоохоронних органів недозволених методів слідства.
У зв`язку з цим Знам`янський міськрайонний суд  Кіровоградської області звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у                                м. Миколаєві, з метою проведення перевірки по факту можливого застосування фізичного насильства до ОСОБА_7 працівниками правоохоронного органу (т. 1                  а.п 200).
Відповідно до листа від 11.06.2019 № 03/07/5530 вказано, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, проводиться відповідна перевірка по факту можливого застосування фізичного насильства до ОСОБА_7 , й запит скерований до Кіровоградського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України для перевірки викладених фактів та прийняття рішення (т. 1 а.п.203). 
В матеріалах кримінального провадження міститься відповідь Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, від 26 червня  2019 року № 05/05.8/6113 з посиланням на положення Закону України  «Про Державне бюро розслідувань», Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, Кримінальний процесуальний кодекс України, де вказано, що  відомості до ЄРДР вносяться на підставі заяв та повідомлень про вчинення кримінального правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень, й  Державне бюро розслідувань не наділено повноваженнями з проведення перевірок у органах, що здійснюють правоохоронну діяльність та здійснюють досудове слідство. Окрім того, зазначено, що відсутні достатні правові підстави для початку досудового розслідування і внесення відомостей до ЄРДР  (т. 1 а.п. 208-209).
Крім цього, за заявою Знам`янського міськрайонного суду  Кіровоградської області наказом ГУ НП в Кіровоградській області було призначено проведення службового розслідування за фактами щодо вчинення неправомірних дій працівниками поліції ГУ НП в Кіровоградській області стосовно ОСОБА_7 , й згідно з висновком від 15 липня 2019 року фактів щодо вчинення неправомірних дій указаними працівниками по відношенню до ОСОБА_7 не встановлено (т. 1 а. п. 225-230).
Оспорюючи вирок місцевого суду, у своїх апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник, окрім інших доводів, вказували, що до ОСОБА_7 застосовувалися недозволені методи слідства.
Однак суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводи про застосування щодо ОСОБА_7 недозволених методів слідства, вказав, що ці доводи не знайшли свого підтвердження, пославшись на висновок службового розслідування щодо можливого вчинення неправомірних дій працівниками ГУ НП в Кіровоградській області, який був затверджений начальником ГУНП Кіровоградської області (т. 1 а.п. 225-230).
Колегія суддів Верховного Суду не погоджується із висновком апеляційного суду, оскільки відсутність проведення належної перевірки таких доводів шляхом офіційного розслідування суперечить усталеній практиці Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях у контексті положень ст. 3 Конвенції неодноразово наголошував на необхідності проведення ефективного офіційного розслідування скарг особи про те, що вона була піддана поганому поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень.
Виходячи з положень ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі- Конвенція), за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства та дізнання, у поєднанні із загальним обов`язком держави за ст. 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. 
Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена в рішеннях у справах «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12 червня 2008 року), «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12 березня 2009 року), «Олексій Михайлович Захарків проти України» (рішення від 24 червня 2010  року), «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 квітня 2011 року).
Враховуючи викладене, нездійснення належної перевірки заяви  ОСОБА_7 щодо незаконних методів слідства свідчить про незабезпечення реалізації конкретного права особи як процесуальної гарантії справедливого судового розгляду.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження в межах поданих апеляційних скарг, не надав відповідей на усі їх доводи й належним чином не мотивував своїх висновків, формально зазначивши про здійснену перевірку правоохоронними органами.
Наведене є істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке перешкодило апеляційному суду ухвалити мотивоване й обґрунтоване судове рішення, що є підставою для скасування ухвали апеляційного суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати наведене, належним чином розглянути апеляційні скарги  та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.
За вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 березня 2023 року обраний ОСОБА_7 в ході досудового розслідування запобіжний захід у виді тримання під вартою залишений до набрання вироком законної сили.
З огляду на це, беручи до уваги, що ухвала апеляційного суду скасовується з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, й відповідно вирок суду першої інстанції є таким, що не набрав законної сили, колегія суддів Верховного Суду вважає необхідним з метою запобігання ризику переховування  ОСОБА_7 від суду, враховуючи особливості касаційного розгляду, передбачені главою 32 КПК України, обрати йому запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника   ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 23 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 03 лютого 2024 року включно.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення,                               є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                                ОСОБА_2                                             ОСОБА_3