ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 листопада 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/3241/23	
                                                                                Суддя І інстанції – Максименко Л.Я.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Коршуна А.О.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -  

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила:
- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №083850007429 від 09.12.2020 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за відсутності необхідного стажу 27 років, наявність якого дає право на пенсію за віком, у визначенні страхового стажу 18 років 11 місяців 8 днів та не врахуванні періоду трудової діяльності, зазначеній в трудовій книжці НОМЕР_1 з 16.11.1988 року по 21.02.1994 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 08.12.2020 (з дня звернення) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши ОСОБА_1 всі періоди роботи зазначені в трудовій книжці від 02 липня 1979 року серія НОМЕР_1 в тому числі: з 16.11.1988 року по 21.02.1994 року, з 01.01.2004 року по 28.12.2005 року, з 01.03.2022 року по 14.09.2022 року, з 03.10.2022 року по 04.11.2022 року» до страхового стажу та здійснити перерахунок розміру пенсії.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року позовну заяву задоволено частково.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати  до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 16.11.1988 по 21.02.1994, з 01.01.2004 по 28.12.2005, з 01.03.2022 по 14.09.2022, з 03.10.2022 по 04.11.2022, згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 02.07.1979 та повторно розглянути заяву від 02.12.2022 про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована правомірністю відмови у зарахуванні періодів роботи позивача. Вказує на те, що період роботи позивача на «Жовтневому оптовороздрібному плодоовочевому комбінаті м. Запоріжжя» з 16.11.1988 року по 21.02.1994 року не було враховано до загального стажу роботи, оскільки запис про звільнення з роботи здійснено некоректно (виправлення у даті наказу), а періоди її  роботи з 01.01.2004 року по 28.12.2005 року, з 01.03.2022 року по 14.09.2022 року,  з 03.10.2022 року по 04.11.2022 року включно, не зараховані у зв`язку із відсутністю даних про перерахування страхових внесків.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 08 грудня 2020 року звернулася до Відділу з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою щодо призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №083850007429 від 09.12.2020 року відмовлено ОСОБА_1  в призначенні пенсії за відсутності необхідного стажу 27 років, наявність якого дає право на пенсію за віком після досягнення 59 років 6 місяців. 
02.12.2022 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою, в якій просила призначити пенсію та провести її попередній розрахунок.
Повідомленням від 08.12.2022 року № 108 позивачку повідомлено, що страховий стаж на дату звернення складає 19 років 5 місяців 18 днів. Зазначено, що при зверненні за призначенням пенсії позивачу слід надати довідку про стаж роботи з 16.11.1988 по 21.02.1994 року.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 14.03.2023 також повідомлено позивачку, що підстави для врахування періоду роботи з 16.11.1988 по 21.02.1994 відсутні.  Вказано, що у разі підтвердження періоду роботи з 16.11.1988  по 21.02.1994 позивач набуде право на призначення пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058- ІV після настання 63 років та надання заяви.
Позивач не погодившись з таким рішенням відповідача, звернувся з адміністративним позовом до суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, виходить з наступного.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із преамбулою Закону України №1058-IV, цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком (п.1 ч. 1 ст. 9 Закону №1058).
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058-ІV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
За ч. 1 ст. 24 Закону України № 1058-IVстраховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2 ст. 24 Закону України № 1058-IV.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закон України № 1058-IVперіоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Частиною 1 ст. 45 Закону України № 1058-IVвстановлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Як вбачається з рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №083850007429 від 09.12.2020 року ОСОБА_1  відмовлено в призначенні пенсії за відсутності необхідного стажу 27 років, наявність якого дає право на пенсію за віком після досягнення 59 років 6 місяців. При цьому, пенсійним органом не зараховано до загального страхового стажу період її роботи з 16.11.1988 року по 21.02.1994 року, оскільки запис про звільнення з роботи здійснено некоректно (виправлення у даті наказу), а при повторному звернені позивача до пенсійного органу, також не було зараховано періоди її  роботи з 01.01.2004 року по 28.12.2005 року, з 01.03.2022 року по 14.09.2022 року,  з 03.10.2022 року по 04.11.2022 року включно, у зв`язку із відсутністю даних про перерахування страхових внесків.
Перевіривши вірність відмови у зарахуванні зазначених періоді роботи позивача, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. При цьому, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
За приписами п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Пунктом 1.2 Інструкції № 58 передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п.2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
За приписами  п.2.6 Інструкції № 58 якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця. 
Разом з тим, право особи на гарантоване Конституцією і законами України пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від дотримання відповідальною особою Інструкції про порядок ведення трудових книжок та належне зберігання архівної документації, оскільки трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Натомість, згідно із ч.  3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Тобто пенсійний орган, у випадку виявлення помилок, або неточностей у заповненні трудової книжки, має право звернутись до підприємств, організацій і окремих осіб, на яких працювала особа, що звернулась із заявою про призначення пенсії, із запитом про витребування відповідних документів, необхідних для визначення права на пенсію.
Згідно із ч.1 ст. 64 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право, зокрема:
- отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України;
- проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати;
- вимагати від керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, а також від фізичних осіб усунення виявлених порушень законодавства про порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, здійснення фінансових операцій з коштами Пенсійного фонду та порядок їх використання;
- порушувати в установленому законом порядку питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;
- у разі виявлення порушень порядку, використання коштів Пенсійного фонду звертатися в установленому законом порядку до контролюючих та правоохоронних органів.
Тобто, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області маючи цілу низку повноважень, жодних дій спрямованих на дотримання конституційного права позивача на пенсію не вчинило, поклавши весь тягар відповідальності на останню.
У такому випадку, не зарахування пенсійним органом спірного періоду роботи позивача з позивача  з 16.11.1988 року по 21.02.1994 року є необґрунтованим.
Щодо незарахування періодів роботи позивача з 01.01.2004 року по 28.12.2005 року, з 01.03.2022 року по 14.09.2022 року,  з 03.10.2022 року по 04.11.2022 року включно, у зв`язку із відсутністю даних про перерахування страхових внесків, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2  ст. 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього  Закону  за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з ч. 4  ст. 21 Закону №1058-ІV до страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності  Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням"  (до 01.01.2001 року), а також періоди, починаючи з 1 січня 2016 року, протягом яких особа не підлягала страхуванню за цим Законом, але нею або роботодавцем за неї сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до  Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
До набрання чинності  Законом №1058-ІV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися  Законом України  Про пенсійне забезпечення.
Відповідно до  ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом з тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Обов`язок сплати страхових внесків по  Закону №1058-ІV (ч.ч. 6 та 12 ст. 20) та обов`язок сплати єдиного внеску по  Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (п. 10 ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 4) покладений на страхувальників (підприємців-роботодавців), які є платниками таких внесків.
Виходячи з положень вказаних Законів найнятий працівник не є самостійним платником таких внесків.
Отже, періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.
Працівник же не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем - платником страхових внесків (єдиного внеску).
Таким чином, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу - заявника (форма Ок-5)) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 року в справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 року в справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року в справі № 482/434/17, які відповідно до ч. 5  ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України  мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Як вбачається із записів трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_3 від 02.07.1979, у період з 05.08.1996 по 28.12.2005 вона працювала на посаді продавця консультанта в ТОВ «Одиз Плюс» (російська федерація), з 20.08.2021 по 14.09.2022 позивачка працювала у ФОП ОСОБА_2 по трудовому договору на посаді продавця продовольчих товарів, з 03.10.2022 по 04.11.2022 працювала продавцем продовольчих товарів ТОВ «КОНСАЛТ СТАНДАРТ». 
Вказані записи містять посилання на відповідні накази, на підставі яких зроблено записи про прийняття позивачки на роботу та звільнення з роботи із проставленням печаток відповідних підприємств.
При цьому, відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі Пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі  Угода) пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасниць Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цією Угодою.
Верховний Суд у постанові від 28.05.2019 у справі №127/12236/17 вказав, що для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
В свою чергу, постановою КМУ від 29 листопада 2022 р. № 1328 Уряд України вирішив вийти з  Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року.
Водночас, оскільки позивач набув стаж на території рф  з 05.08.1996 по 28.12.2005, тобто, до часу виходу України з вищевказаної Угоди, суд дійшов висновку, що вищевказаний стаж підлягає зарахуванню позивачу у його страховий стаж.
З урахуванням наведеного незарахування до загального страхового стажу пенсійним органом періодів роботи позивача з 01.01.2004 року по 28.12.2005 року, з 01.03.2022 року по 14.09.2022 року,  з 03.10.2022 року по 04.11.2022 року включно є необґрунтованими.
Враховуючи вищенаведене,  колегія суддів робить висновок про наявність підстав для врахування вказаних періодів роботи до загального страхового стажу   ОСОБА_1 .
При цьому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції що належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача у даному випадку є саме зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , періоди роботи з 16.11.1988 по 21.02.1994, з 01.01.2004 по 28.12.2005, з 01.03.2022 по 14.09.2022, з 03.10.2022 по 04.11.2022, згідно трудової книжки   НОМЕР_2 від 02.07.1979 та повторно розглянути заяву про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком від 02.12.2022 з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.
Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків зроблених судом першої інстанції, в рішенні суду першої інстанції правильно дана правова оцінка обставин по справі, правильно застосовані норми матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили. 
В повному обсязі постанова складена 28 листопада 2023 року.

Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      А.О. Коршун