ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7280/23 Справа № 215/4071/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я.А. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року                                                 м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,
суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,
за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №215/4071/22 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2023 року (суддя Квятковський Я.А., повний текст рішення складено 03 липня 2023 року),

в с т а н о в и в:

В жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20 років 1 місяць він працював машиністом бульдозера у відповідача в у мовах впливу шкідливих факторів. 16 грудня 2020 року звільнився за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. 16 червня 2022 року висновком ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» йому встановлені професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом та частими акроангіоспазмами, у поєднанні з полірадикулонейропатією на шийному (С5, C6, C7) та попереково-крижовому (L5, S1) рівнях, з вираженими статико-динамічними порушеннями і стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу з періартрозом ліктьових (ПФ першого-другого ступень) і колінним (ПФ другого ступеня) суглобів, трофічними порушеннями на кистях, код Т75.2; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група В, легенева недостатність першого-другого ступеня, код J44; хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху. Відповідно до акту розслідування причинами виникнення професійного захворювання від 07 липня 2022 року, професійного захворювання у ОСОБА_1 є: працюючи машиністом бульдозера гірничотранспортного цеху № 2 ПРАТ «ПівнГЗК», ОСОБА_1 керував бульдозером при плануванні, будівництві та ремонті доріг в кар`єрі, на відвалах та хвостосховищі, внаслідок недосконалості технологічного устаткування та відкритого видобутку руди, підпадав під вплив підвищених параметрів загальної вібрації, пилу з вмістом діоксиду кремнію від 10% до 70% та шуму. Довідкою МСЕК від 04 жовтня 2022 року йому первинно з 26 вересня 2022 року по 01 жовтня 2024 року встановлено 55% втрати професійної працездатності, з яких: 30% - вібраційна хвороба; 15% - ХОЗЛ; 10% приглухуватість. У зв`язку з захворюванням у нього було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями. Позивач вказує, що він не може повернутися до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання, фізичний біль, обумовлений важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттям розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані. Тому просив суд стягнути з ПрАТ «ПівнГЗК» моральну шкоду у розмірі 300000 грн.
Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2023 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 190000 грн.
В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.
З вказаним рішення не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції не наведено мотивів, що свідчили би про безпідставність суми заявленого відшкодування. Вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди судом не враховано положення статті 3 Конституції України, розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Крім того, суд першої інстанції залишив без розгляду вимогу позивача щодо стягнення моральної шкоди без утримання податків з доходів фізичних осіб.
З вказаним рішення не погодився відповідач ПрАТ «ПГЗК» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2023 року та ухвалити нове рішення, який зменшити розмір стягнутої моральної шкоди до 55000 гривень з утриманням з цієї суми податків та зборів згідно законодавства.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що визначена судом першої інстанції сума моральної шкоди є завищеною та такою, що не відповідає вимогам розумності та справедливості, оскільки у великій кількості аналогічних справ суди стягують значно меншу суму, аніж в цій справі. Вважає, що суд своїм рішенням поставив позивача в більш вигідне становище порівняно з іншими працівниками.
Учасники справи своїм правом на подання відзивів на апеляційні скарги не скористалися.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Позивач ОСОБА_1  та його представник ОСОБА_2  у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать довідки про доставку повідомлення.
Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» Львов А.Л. у судове засідання апеляційного суду суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного листа. Представник відповідача ОСОБА_3 на зв`язок в режимі відеоконференції не вийшов.
Відповідно до частини 5 статті 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає за наступних підстав.
Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, лише в оскаржуваній частині судового рішення і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.
Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 працював у ПрАТ «Північний ГЗК» 20 років 1 місяць машиністом бульдозера. 16 грудня 2020 року звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 14-20).
Згідно із актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07 липня 2022 року, під час роботи у ПрАТ у позивача виникли професійні захворювання: - вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом та частими акроангіоспазмами, у поєднанні з полірадикулонейропатією на шийному (С5, C6, C7) та попереково-крижовому (L5, S1) рівнях, з вираженими статико-динамічними порушеннями і стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу з періартрозом ліктьових (ПФ першого-другого ступень) і колінним (ПФ другого ступеня) суглобів, трофічними порушеннями на кистях; - хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група В; легенева недостатність першого-другого ступеня; - хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху. Відповідно до пунктів 13, 17, 18, 19, 20 вказаного акту, на підставі санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 28 вересня 2020 року № 811/4.6-1, підготовленої Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області, та згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 квітня 2014 року №248, умови праці ОСОБА_1 відносяться: - за вмістом пилу переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони - до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); - за рівнем вібрації загальної – до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); - за рівнем шуму – до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); - за показниками важкості праці до 3 класу 1 ступеня (шкідливі). Загальна оцінка: умови праці відносяться до 3 класу 2 ступеня (шкідливі). Хронічні професійні захворювання виникли через те, що, працюючи машиністом бульдозера гірничотранспортного цеху № 2 ПРАТ «ПівнГЗК», ОСОБА_1 керував бульдозером при плануванні, будівництві та ремонті доріг в кар`єрі, на відвалах та хвостосховищі. Внаслідок недосконалості технологічного устаткування та відкритого видобутку руди, підпадав під вплив підвищених параметрів загальної вібрації, пилу з вмістом діоксиду кремнію від 10% до 70% та шуму. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 16 червня 2022 року №981 підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: - з 12 жовтня 1992 року по 29 грудня 2003 року машиніст бульдозера Ганнівського кар`єру ПАТ «ПівнГЗК». Причинами виникнення хронічних професійних захворювань позивача є: - вібрація загальна: згідно ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації» еквівалентний корегований рівень віброприскорення на 8 дБ перевищує допустимий рівень та складає 73 дБ при ГДР 65 дБ; - пил переважно фіброгенної дії: пил з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищував гранично допустиму в 2,35 рази та складала 4,5 мг/м3 при ГДК=2,0 мг/м3, згідно до «Гігієнічних регламентів хімічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 липня 2020 року № 1596; - шум: еквівалентний корегований рівень шуму на 7 дБА перевищував допустимий рівень згідно ДСН 3.3.6.037-99 «Державні санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку» та складав 87 дБА при ГДР 80 дБА. З метою ліквідації і запобігання виникненню хронічного професійного захворювання запропоновано генеральному директору ПрАТ «ПівнГЗК» ОСОБА_4 вжити ряд заходів. Враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 31 року 02 місяців в умовах впливу шкідливих факторів та неодноразову зміну корівників структурного підрозділу та підприємства, конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламентні нормативи, не встановлено (а.с. 9-13).
Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристик умов праці ОСОБА_1 , машиніста бульдозера в кар`єрі та на відвалах дільниці з обслуговування та ремонту автошляхів Ганнівського кар`єру і хвостосховища гірничотранспортного цеху №2 ПрАТ «ПівнГЗК», встановлено, що згідно з результатами лабораторно-інструментальних досліджень умови праці визначені такими, що відносяться: по вмісту пилу в повітрі робочої зони - до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»; по рівню шуму – до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»; по рівню вібрації - до 3 класу 2 ступеню «Шкідливі»; по показникам мікроклімату - до 2 класу «Допустимі»; по важкості праці - до 3 класу 1 ступеню «Шкідливі»; по напруженості праці - до 3 класу 1 ступеню «Шкідливі» (а.с. 56-64).
З довідки МСЕК від 04 жовтня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 первинно з 26 вересня 2022 року до 01 жовтня 2021 року було встановлено третю групу інвалідності та 55% втрати професійної працездатності, з яких: 30% - вібраційна хвороба; 15% - ХОЗЛ; 10% - приглухуватість, дата переогляду 01 вересня 2024 року. Останній потребує медикаментозного лікування, забезпечення виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування. Протипоказана важка праця в умовах вібрації, пилу та шуму (а.с. 8, 93).
ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у зв`язку з професійними захворюваннями, що підтверджується виписним епікризом (а.с. 21-24).
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач протягом значного часу працював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань порушує його нормальні життєві зв`язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності становить 55%, у нього тривалий розлад здоров`я, у зв`язку з чим він проходить періодичне лікування. Тому з урахуванням розумності та справедливості підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 190000 грн.
Таке рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає нормам законодавства.
Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.
Як визначено в пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі №1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачеві заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманими ним під час роботи на підприємстві відповідача професійними захворюваннями.
Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №821/1841/17 практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.
Згідно із частиною 3 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.
З оскаржуваного рішення вбачається, що, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, суд врахував характер захворювань, їх незворотність, фізичні та моральні страждання позивача в зв`язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідки, що наступили та визначив до стягнення розмір компенсації моральної шкоди у сумі 190000 грн.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, проте підчас розгляду справи суд не врахував вимоги позивача щодо стягнення суми моральної шкоди без утримання податків з фізичних осіб.
Так згідно з пунктом 162.1. статті 162 ПК України платниками податку є фізична особа резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.
Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.
Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).
Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.
Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».
Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачається, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, що узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №180/377/20 (провадження № 61-1св21).
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку з цього питання.
Тому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині є обґрунтованими.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Фактично всі доводи, викладені в апеляційних скаргах, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди з утриманням податків з доходів фізичних осіб ухвалено з порушенням норм матеріального права, оскільки стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, тому в цій частині рішення суду підлягає зміні. В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підлягає залишенню без змін.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки сума стягнення моральної шкоди залишається незмінною, тому підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.
Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2023 року змінити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 190000,00 (сто дев`яносто тисяч) грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 15 листопада 2023 року.

Судді                                                                 І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста