ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року	Львів	Справа № 452/3541/23 пров. № А/857/18293/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                               Запотічний І.І. 

секретар судового засідання                     Гранат В.В. 
          
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 вересня 2023 року (головуючий суддя Бікезіна О.В., м.Самбір) у справі №452/3541/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови    в    справі    про    адміністративне    правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
29.08.2023 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.
Позов обґрунтовує тим, що постановою поліцейського ВРПП Самбірського РВП ГУ НП України у Львівській області Гриника В.Б. від 21 серпня 2023 року серії БАД № 780864 позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП за те, що він 21 серпня 2023 року о 23:05 год. в м. Новий Калинів, керуючи транспортним засобом не подав сигнал світловим показчиком повороту відповідного напрямку перед зупинкою, чим порушив п. 9.2 ПДР України. Вказаною постановою стосовно позивача застосовано стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 грн. Позивач вважає таку постанову незаконною, оскільки вона була винесена з порушеннями, а саме: він дійсно перебував у
м. Новий Калинів, проте не порушував ПДР, оскільки автомобілем керував не він, а його брат – ОСОБА_2 . Вказує, що поліцейським не було зазначено доказів, що підтверджують вчинення даного правопорушення, а в постанові зазначені суперечливі відомості, що стосуються пояснень позивача та його відмови від отримання копії постанови. Звертає увагу, що йому не були роз`яснені права, а постанову складено не на місці вчинення адміністративного правопорушення. Крім того, на нього був складений протокол за ст. 130 КУпАП. За таких обставин позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного    правопорушення,    передбаченого    ч.    2    ст. 122 КУпАП.
Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 вересня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. Доводи апеляційної скарги  аналогічні доводам позовної заяви. Крім того, зазначає, що близько 23:05 год. 21.08.2023р. він знаходився в м.Н.Калинів та перебував разом із своїм двоюрідним братом в автомобілі на водійському кріслі, а транспортний засіб знаходився в нерухомому стані. В цей час до мене підійшли працівники поліції і вимагали пред`явити посвідчення водія та пройти тест на стан алкогольного сп`яніння. Звертає увагу, що в той час не керував автомобілем.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились. Водночас, відсутність сторін у справі, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи в порядку    ст.126    Кодексу адміністративного судочинства України,    не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до норми    ст.313 цього Кодексу. Згідно    ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України    фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
Поліцейським ВРПП Самбірського РВП ГУНП України у Львівській області Гриником В.Б. 21 серпня 2023 року винесено постанову серії БАД
№ 780864 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 грн.
Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 21 серпня 2023 року о 23:05 год. в м. Новий Калинів, пл. Авіації, 1, керуючи транспортним засобом марки "Audi A6", державний номерний знак НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим показчиком повороту відповідного напрямку перед зупинкою, чим порушив п. 9.2 а ПДР України. Від підпису постанови та її отримання ОСОБА_1 відмовився.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.        
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з приписами ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 62 Конституції України    передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до    статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII    (Закон №3353-XII) учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього    Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до    Закону України «Про дорожній рух», встановлюють    Правила дорожнього руху, затверджені    постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Згідно    пункту 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно п. 9.2 а) водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед початком руху і зупинкою.
Відповідно до вимог    статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Згідно із    статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Статтею 10 КУпАП    передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Відповідно до пункту 11 частини 1    статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII    (Закон №580-VIII) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням    Правил дорожнього руху    його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно із    статтею 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото    і кінозйомки, відеозапису, засобів фото    і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону № 580-VIII    встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання    правил дорожнього руху.
Відповідно до пункту 5 частини 1    статті 213 КУпАП    справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.
Згідно частин 1, 2    статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення    правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту та до їх компетенції відповідно до підвідомчості відноситься частина 4    статті 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до    статті 247 КУпАП    обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до    статті 251 КУпАП    доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному    законом    порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись    законом    і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Відповідно до    статті 280 КУпАП    орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Системний аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок про те, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (постанова Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №524/5741/16-а).
Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.
На диску, що доданий відповідачем до матеріалів справи міститься два відеофайли. На першому відео зафіксовано рух автомобіля Audi A6 державний номерний знак НОМЕР_1 . На відео також зафіксовано, що водій, керуючи транспортним засобом не подав сигнал світловим показчиком повороту відповідного напрямку перед зупинкою. 
На другому відео зафіксовано спілкування поліцейських з позивачем, в тому числі на запитання поліцейського хто керував даним автомобілем позивач відповідає: «Я керував» (0:00:53), що спростовує доводи апелянта, що автомобілем керував його брат.
Щодо доводів апелянта про порушення його права на захист та правову допомогу, колегія суддів зазначає, що з наданого відеозапису не вбачається, що співробітниками поліції було відмовлено позивачу у правовій допомозі. В свою чергу, позивач ніяких активних дій, спрямованих на реалізацію свого права на правовий захист, під час розгляду справи на місці вчинення правопорушення не вчинив.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення є обґрунтована, прийнята у відповідності до положень чинного законодавства, а тому колегія суддів дійшла висновку, що всі викладені доводи позивача не спростовують вчинення ним адміністративного правопорушення, що оспорюється, а зводяться до намагання уникнути адміністративної відповідальності. Суд не встановив порушень при складанні матеріалів в адміністративній справі, її розгляді та винесенні уповноваженим поліцейським постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, які б могли призвести до скасування оскаржуваної постанови. Судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.
Згідно із    статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини»    суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Згідно з    ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених    статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись    ст.ст.243,ст.    268,    272,286,310,    313,    315,    316,    321,    322,325    КАС    України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 вересня 2023 року у справі №452/3541/23 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Повне судове рішення складено 23 листопада 2023 року.