ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року	 	Справа № 380/9003/23 пров. № А/857/10270/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідач – Качмара В.Я.,
суддів – Довгополова О.М., Затолочного В.С., 
при секретарі судового засідання – Хомича О.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, скасування наказів та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2023 року (суддя Кисельова О.Й., м.Львів), -

ВСТАНОВИВ:

27.04.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – в/ч НОМЕР_1 ) в якому просив:
визнати протиправними дії відповідача щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді «сувора догана» та не виплати щомісячної додаткової винагороди у розмірі 30000 грн за липень, серпень, листопад, грудень 2022 року та за січень 2023 року, згідно з наказами т.в.о командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 та командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 від 13.01.2022 № 105-ОД, 22.12.2022 № 2643-ОД, 20.12.2022 № 2617-ОД, 12.12.2022 № 2498-ОД, 28.10.2022 № 1033-ОД, 20.01.2022 № 241-ОД (далі – Наказ №№105, 2643, 2617, 2498, 1033, 241 відповідно);
скасувати Накази №№ 105, 2643, 2617, 2498, 241 та Наказ № 1033, у частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді «сувора догана» та в частині невиплати (позбавлення) щомісячної додаткової винагороди в розмірі 30000 грн за липень, серпень, листопад, грудень 2022 року та за січень 2023 року;
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу щомісячну додаткову винагороду в розмірі 30000 грн, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького окладу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі – Постанова №168) за липень, серпень, листопад, грудень 2022 року та за січень 2023 року, а всього у сумі 150 000 грн.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2023 року позовну заяву, разом із доданими до неї документами повернуто позивачеві.
Не погодившись із ухваленим постановленню ухвалою, її оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування всіх обставин справи та порушення норм процесуального права, просить таку  скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В доводах апеляційної скарги вказує, що строк звернення до суду було пропущено з поважних та об`єктивних причин, які неналежно та не повно були оцінені судом першої інстанції.
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що триваюча пасивна поведінка позивача щодо не вчинення впродовж п`яти місяців (перший оспорюваний наказ датований 28.10.2022) дій для реалізації свого права не свідчить про існування  таких обставин, які перешкоджали позивачу дізнатися про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Такі висновки суду першої інстанції, не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з не правильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з таких міркувань.
З матеріалів справи видно, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 2 травня 2023 року залишено позовну заяву без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви – десять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху. Вказана ухвала мотивована тим, що позивач до суду звернувся 27.04.2023, пропустивши передбачений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС) місячний строк звернення до суду.
15.05.2023 на виконання вимог вказаної ухвали адвокатом позивача Буженком Ю.С. подана заява про поновлення строку звернення до суду із позовом.
Вказана заява мотивована наступними обставинами.
Так, 07.02.2023 представник позивача подав до в/ч НОМЕР_1 адвокатський запит, який стосувався відомостей про нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.07.2022 по 01.02.2023, зокрема виплати додаткової грошової винагороди у розмірі 30000 грн; відомостей про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, та у разі наявності таких, надання відповідних підтверджуючих документів (т.1 а.с.106).
Вказаний запит отриманий в/ч НОМЕР_1 21.02.2023, зареєстрований за вх.№2306 від 22.02.2023, відповідь на який датована 27.02.2023 за вих.№2753, відправлена згідно поштового штемпеля 31.03.2023 та отримана представником позивача 03.04.2023 (т.1 а.с.79, 90, 107-110).
При цьому, слід звернути увагу на те, що у відповіді від 27.02.2023 за вих.№2753 вказано, що інформація про нарахування та виплати усіх видів грошового забезпечення позивача представлена в інформаційній довідці щодо виплат за період з липня 2022 року по січень 2023 року включно, і така була долучена до вказаної відповіді на запит від 07.02.2023.
У цій же відповіді повідомлено про накази згідно яких ОСОБА_1 притягувався до дисциплінарної відповідальності і на основі яких останнього було позбавлено виплат у розмірі 30000 грн; надано інформацію про здійсненні виплати.
Поміж тим, копії наказів, до цієї відповіді не долучались.
Як повідомлено представником позивача в судовому засіданні під час апеляційного розгляду справи, про означену вище відповідь від 27.02.2023 за вих.№2753 та наказів, що у ній перелічені він був повідомлений усно, працівниками в/ч НОМЕР_1 під час одно із візитів до в/ч.
Вказане і зумовило подання ще одного адвокатського запиту від 14.03.2023, у якому, зокрема заявлялась вимога про надання перелічених у відповіді від 27.02.2023 копій наказів (т.1 а.с.111).
Адвокатський запит від 14.03.2023 отриманий в/ч НОМЕР_1 14.03.2023.
05.04.2023 представником позивача до Оперативного командування «Захід» була подана скарга щодо ненадання відповіді на запит від 14.03.2023.
Поміж тим, разом із відповіддю від 27.03.2023 із вих №4127, яка відправлена 10.04.2023 адвокатом позивача отримано оскаржувані та запитувані накази (т.1 а.с.85-88).
Позов подано 27.04.2023.
Згідно із частиною першою статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, форма та зміст якої визначаються статтею 160 КАС.
Частиною першою статті 160 КАС визначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 160 КАС у позовній заяві зазначається ціна позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень; Згідно із частиною першою статті 169 КАС суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Частиною другою статті 169 КАС визначено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Відповідно до пункту 3 частини п`ятої статті 160 КАС позовна заява, крім інших обов`язкових реквізитів, має містити зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.
При цьому КАС не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а наділяє позивача правом визначати учасників справи та довільно викласти зміст позовних вимог спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.
Отже, стаття 160 КАС не конкретизує вимоги щодо змісту позовної заяви, який викладається позивачем в довільній формі. Головним є те, щоб позовна заява містила виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, достатність яких в подальшому має бути оцінена судом в ході судового розгляду справи по суті.
Однак суд першої інстанції вказані норми процесуального права не врахував. Фактично суд вдався до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів, що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Адміністративне судочинство здійснюється на засадах (принципах) змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (пункт 4 частини третьої статті 2 КАС).
Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (частина перша статті 9 КАС).
Суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги.
Після відкриття провадження у справі суд першої інстанції в разі наявності підстав, визначених адміністративним процесуальним законодавством, може провести підготовче судове засіданні, у якому мають бути з`ясовані всі питання, визначені статтею 173 КАС, зокрема, щодо остаточної визначеності предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів тощо.
Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За правилами пункту 17 частини першої статті 4 КАС публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Частиною п`ятою статті 122 КАС передбачений місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Із заяви про усунення недоліків про виконання вимог ухвали від 15.05.2023 та додатків до неї, а також тих документів, що були долучені до позовної заяви видно, що такі належним чином підтверджували доводи позивача щодо підстав поважності пропуску строку звернення до суду з позовом.
Однак внаслідок довільного, побудованого переважно на припущеннях тлумачення обставин справи, суд першої інстанції необґрунтовано констатував пропуск позивачем строку звернення до суду із розглядуваним позовом.
Згідно з частиною другою статті 233 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
В пункті 2.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 9-рп/2013 від 15.10.2013 зазначено про те, що спір щодо стягнення невиплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці. В разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.
Конституційний Суд України при тлумаченні норми статті 233 КЗпП виходить з того, що право на отримання заробітної плати повинно бути гарантоване незалежно від строку. Таким чином, у цій статті КЗпП встановлена додаткова гарантія для осіб, що звертаються до суду з вимогами про стягнення заробітної плати.
Таким чином, строки звернення до суду із позовом про нарахування та виплату грошового забезпечення та його складових частин з початку виникнення у позивача права на обрахування сум грошового забезпечення виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року та до моменту звільнення не застосовуються. 
На позовні вимоги щодо нарахування та виплати щомісячної додаткової винагороди у розмірі 30000 грн, виплата яких передбачена Постановою №168 не поширюється норми щодо застосування місячного строку передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС, з огляду на те, що спірним у даній справі є розміри виплачених позивачу при звільненні сум грошового забезпечення.
Поміж тим, до статті 233 КЗпП, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 (далі – Закон №2352-ІХ), який набрав чинності 19.07.2022, згідно частин першої другої якої, передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Таким чином, строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, встановлено тримісячний строк, який обчислюється з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Разом з тим, Закон №2352-ІХ не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, тобто, його норми не мають зворотної дії в часі.
Отже, цей Закон містить норми прямої дії та поширює свою дію тільки на ті правовідносини, які виникли та існують після набрання ним чинності, зокрема з 19.07.2022
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Відповідно зміст суб`єктивного права особи, у тому числі права особи на звернення до суду, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.
Водночас неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності. Отже, приписи нового нормативно-правового акта не можуть змінити обсяг прав, який було встановлено попередніми нормативно-правовими актами.
Таким чином, правила обчислення строку звернення до суду працівника про стягнення належної йому заробітної плати визначаються за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку.
Тривалість строку звернення до суду не змінюється в разі подальших змін законодавства, яке регулює відповідні відносини. Тому строк звернення до суду розпочинається і закінчується з урахуванням тієї тривалості, яка передбачалася на момент початку перебігу відповідного строку.
При цьому тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов. Відповідно тривалість строку звернення до адміністративного суду не залежить від того, коли було фактично пред`явлено позов.
Окрім цього, відповідно до пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), від 23.12.2022 № 1423, з 19.12.2020 до 31.12.2022 та до 30.04.2023 на території України установлено карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами КМУ від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Станом на час звернення позивача до суду діяв карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України.
Апеляційний суд також погоджується із доводами скаржника про дотримання ним місячного строку звернення до суду, який обчислюється з дати отримання представником позивача копій наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Представником позивача своєчасно та протягом розумного строку, без зайвих зволікань вчинялися активні дії на отримання запитуваної інформації, яка як видно вище, не відомих причин, надавалась в/ч НОМЕР_1 із запізненням.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач, як на обґрунтування позовних вимог, так і в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду,  подав усі наявні у нього докази, які вважав за необхідне надати суду, якщо ж вони при розгляді справи не підтвердять позовні вимоги, то це є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях адміністративного процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження в справі, на підставі наданих позивачем до позовної заяви і доданих до неї доказів та заяв про на усунення недоліків відповідно до ухвали від 2 травня 2023 року.
При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.
Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (Shishkov v. Russia, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).
Вказані висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду, щодо подібної ситуації, що викладена у постанові від 31 серпня 2023 року у справі №990/114/23.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої інстанції діяв не у спосіб, визначений процесуальним законом, та передчасно повернув позивачу позовну заяву. В свою чергу, позивачем, як у позові, так і в заяві про усунення недоліків наведені обставини пропуску строку звернення до суду з позовом, які підтверджують поважність причин такого пропуску.
Відповідно до статті 320 КАС підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Відтак, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до цього ж суду для продовження її розгляду по суті. 
Керуючись статтями 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2023 року скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. С. Затолочний  	
Повне судове рішення складено 3 листопада 2023 року.