Номер провадження: 22-ц/813/5718/23 
Справа № 522/3999/23
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М., 
при секретарі судового засідання: Узун Н.Д.,
за участю апелянта – ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Белрум» арбітражної керуючої – Бови Дарії Володимирівни,
переглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Белрум» арбітражної керуючої Бови Дарії Володимирівни на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2023 року по справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, до подачі позову, ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у праві власності, -
ВСТАНОВИВ:
28 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси  із заявою про забезпечення позову до подачі позову, в якій просив суд накласти арешт на зупиночне місце №223, загальною площею 17,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 420644751101), власником якого зазначена ОСОБА_2 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , а також заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно зупиночного місця №223, загальною площею 17,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 420644751101)
Обґрунтовуючи заяву посилався на те, що має намір звернутися до суду зі позовом до ОСОБА_2 про визначення частки у праві власності, предметом якого буде саме це майно.
02 березня 2023 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси заяву  ОСОБА_1  про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на зупиночне місце №223, загальною площею 17,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 420644751101), власником якого зазначена ОСОБА_2 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно зупиночного місця №223, загальною площею 17,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 420644751101).
14 квітня 2023 року ТОВ «Белрум» в особі ліквідатора Бови Дарії Володимирівни, не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, подано апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2023 року повністю та ухвалити нове судове рішення, яким у вжитті заходів забезпечення позову відмовити повністю, стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь апелянта судовий збір за подання апеляційної скарги.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 ухвалою від 24 травня 2023 року було продовжено строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Станом на день ухвалення постанови на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив, однак відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.
В судове засідання, призначене на 16 листопада 2023 року об 13 год 50 хв в режимі відеоконференції був присутній апелянт - ліквідатор ТОВ «Белрум» арбітражна керуюча – Бова Д.В., інші учасники справи до суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
В судовому засіданні апелянт доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За змістом ч.ч. 1, 4  ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.
Так, судом встановлено, що 15 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, про що Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області внесено відповідний актовий запис №2019 від 15 жовтня 2016 року. 
Як стверджує позивач, під час шлюбу, 15 червня 2021 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 набуто право власності на зупиночне місце № НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 повідомив суд, що має намір звернутися із позовом до ОСОБА_2 про визначення частки у праві власності, де предметом спору буде виступати зупиночне місце №223, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Тому, для забезпечення прав ОСОБА_1 та для ефективного захисту його інтересів слід вжити заходи забезпечення позову щодо спірного майна, а саме щодо зупиночного місця №223, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Також встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на зупиночне місце №223, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 17,5 кв.м, зареєстровано за ОСОБА_2 , розмір частки складає 1/1.
Звертаючись із апеляційною скаргою, апелянт вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, а саме не взято до уваги той факт, що постановою Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі №916/329/21 (916/3073/21) залишено без змін Південно-Західного апеляційного господарського суду від 27 вересня 2022 року, якою витребувано у ОСОБА_2 на користь ТОВ «Белрум» зупиночне місце №223, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 17,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 420644751101. Апелянтом повідомлено, що реєструючи зупиночне місце за ТОВ «Белрум» ліквідатором виявлено, що витребуване зупиночне місце накладено арешт. Апелянт вважає, що право власності ОСОБА_2 на спірне зупиночне місце вважається таким, що не виникло, оскільки останнє набуте нею за недійсним правочином та витребуване в неї як у недобросовісного набувача. Тому, апелянт наголошує, що підстави та обставини набуття у власність ОСОБА_2 зупиночного місця, зокрема, чи було вони придбане під час шлюбу, тощо, значення не мають ані для вирішення питання щодо забезпечення позову, ані для вирішення спору по суті.
Дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказані доводи не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
В порядку ст. 150 ЦПК України, способами забезпечення позову є: накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії; заборона іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, тощо.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст.150 ЦПК України).
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позову, підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Заходи забезпечення позову визначаються, виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини справи.
Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача (заявника); метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.
Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Виходячи з викладеного, головною метою суду, при забезпеченні позову, є переконатися в реальності спору та в тому, що невжиття таких заходів може утруднити виконання рішення в разі задоволення вимог позивача.
Так, є доведеним факт, що спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо визначення частки у праві власності, де спірним майном виступає саме зупиночне місце № НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 17,5 кв.м. Зокрема, вказане підтверджується ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2023 року, якою прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у праві власності.
Слід наголосити, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову у вказаній справі, оскільки в разі задоволення позовних вимог, у випадку відчуження відповідачкою спірного майна на користь третіх осіб, буде утруднено виконання рішення суду.
В свою чергу, якщо суд першої інстанції, при вирішенні питання щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, керувався б відомостями, які були надані апелянтом то ще до звернення позивача із позовом вирішено було б питання по суті спору, що є недопустимим при розгляді заяв про забезпечення позову.
Забезпечення позову в даному випадку, виступає запорукою виконання рішення суду, у разі ухвалення його на користь позивача, а тому апеляційний суд вважає, що вимоги про забезпечення позову є співмірними позовним вимогам.
Отже, суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, дослідив усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, на предмет пропорційності співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою у контексті конституційного принципу верховенства права та права на справедливий розгляд, та керуючись критерієм «поза розумним сумнівом», дав їм правильну оцінку та правильно виходив з того, що є законні підстави для застосування заходів забезпечення позову.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскільки апеляційний суд не вбачає порушень матеріальних та процесуальних норм права і з огляду на вказане, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.
Тому, законних підстав для скасування ухвали суду й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у апеляційного суду немає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Белрум» арбітражної керуючої Бови Дарії Володимирівни - залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2023 року про забезпечення позову - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено: 24 листопада 2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

С.М. Сегеда

 Р.Д. Громік