ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 листопада 2023 року 
м. Київ
 
справа № 227/4692/21
провадження № 61-2592св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач),
суддів: Грушицького А. І., Карпенко С. О., Пророка В. В., Сердюка В. В., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - держава Україна в особі Головного управління Національної поліції в Донецькій області, 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04 жовтня 2022 року у складі судді Здоровиці О. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2023 року у складі колегії суддів Корчистої О. І., Агєєва О. В., Кішкіної І. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00 грн.
На обґрунтування позову посилався на те, що рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 липня 2021 року у справі № 227/2182/21 за його позовом скасовано постанову від 19 травня 2021 року серії ГАБ № 839172, яка була винесена поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Покровського районного управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - СРПП ВП № 1 Покровського РУ ГУ НП в Донецькій області) старшим сержантом поліції Гос І. В. у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).
На підставі незаконної постанови державний виконавець Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) виніс три постанови від 15 червня 2021 року, за якими з нього примусово підлягали стягненню: штраф у розмірі 340,00 грн, витрати виконавчого провадження у розмірі 340,00 грн та виконавчого збору у розмірі 34,00 грн.
Внаслідок прийняття незаконної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності йому завдано моральної шкоди, яка полягає у негативних емоціях, моральних стражданнях та душевних переживаннях, які він відчував внаслідок незаконних дій поліцейського. 
Зазначеними діями йому завдано моральної шкоди, яку він оцінив у розмірі 1 000 000,00 грн.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
і мотиви їх ухвалення
Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04 жовтня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнено з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 липня 2021 року, яке набрало законної сили, встановлено неправомірність дій працівника поліції щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності. Тому позивач, у зв`язку з притягненням його 19 травня 2021 року до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 44-3 КУпАП без законних на те підстав, а також через додаткові вимушені негативні зміни у способі його життя, які полягали у витрачанні часу для поновлення порушених прав у суді, зазнав душевних (моральних) страждань.
Враховуючи обставини справи, короткочасність конфліктної ситуації, ступінь моральних страждань позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, які підлягають стягненню з держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2023 року рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04 жовтня 2022 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ненадання суду працівниками поліції допустимих доказів для притягнення особи до адміністративної відповідальності, як і факт закриття справи про адміністративне правопорушення свідчать про те, що особу притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.
З урахуванням необхідності зміни нормального життєвого стану та витрат часу на захист позивачем його порушених прав, а також з огляду на принципи поміркованості, розумності та справедливості, суд апеляційної інстанції погодився з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування завданої позивачу моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі Головне управління Національної поліції в Донецькій області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04 жовтня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2023 року.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, стягуючи кошти через Державну казначейську службу України, фактично вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи без участі такої у суді. 
Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, проте суд першої інстанції помилково зазначив про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України.
Суд апеляційної інстанції на зазначене не звернув уваги та відмовив у задоволенні скарги з формальних міркувань.
Звернення позивача до суду не може свідчити про порушення його прав. Не погоджуючись з рішенням поліцейського, він у повному обсязі реалізував своє право на доступ до правосуддя шляхом звернення до адміністративного суду для захисту його прав та законних інтересів. Закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру та не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача завдали позивачу моральної шкоди. 
Позивач мав можливість та скористався встановленими законом процедурами доведення своєї позиції при розгляді адміністративної справи № 227/2182/21. Суд надав оцінку прийнятому поліцейським рішенню та скасував його. Скасування оскарженої постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення є достатньою моральною сатисфакцією у спірних правовідносинах. Оскільки заходи примусу зі сторони держави до позивача не застосовувалися.
Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
Провадження у суді касаційної інстанції
У лютому 2023 року Головне управління Національної поліції в Донецькій області подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04 жовтня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2023 року.
Верховний Суд ухвалою від 08 березня 2023 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04 жовтня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2023 року, витребував справу із суду першої інстанції.
20 березня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2023 року справу призначено до розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що постановою у справі про адміністративне правопорушення від 19 травня 2021 року серії ГАБ № 839172, яка винесена поліцейським СРПП ВП № 1 Покровського РУ ГУ НП в Донецькій області старшим сержантом поліції Госом І. В., ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 44-3 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170,00 грн.
Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 19 травня 2021 року близько 12 год 38 хв перебував у приміщенні будівлі Добропільського міськрайонного суду Донецької області за адресою: вул. Банкова, 39«А» м. Добропілля Донецької області, під час дії карантину без вдягнутого засобу індивідуального захисту, зокрема, респіратора чи маски, що закривають ніс та рот, у тому числі, виготовлених самостійно.
Не погоджуючись із зазначеною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до поліцейського СРПП ВП № 1 Покровського РУ ГУ НП в Донецькій області старшого сержанта поліції Госа І. В. та Головного управління Національної поліції України в Донецькій області, у якому просив скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 44-3 КУпАП та закрити провадження у справі.
Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 липня 2021 року у справі № 227/2182/21, яке набрало законної сили 10 серпня 2021 року, постанову поліцейського СРПП ВП № 1 Покровського РУ ГУ НП в Донецькій області старшого сержанта поліції Госа І. В. від 19 травня 2021 року (серія ГАБ № 839172) у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 44-3 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170,00 грн скасовано та провадження у цій справі закрито.
Скасовуючи постанову поліцейського від 19 травня 2021 року суд виходив з того, що в судовому засіданні не було доведено факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 44-3 КУпАП належними та допустимими доказами, а суб`єкт владних повноважень, зокрема Головне управління поліції в Донецькій області, не довів правомірності вчинення дій поліцейського Госа І. В. при винесенні оскаржуваної постанови.
Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19, від 21 жовтня 2020 року у справі № 312/262/18, від 25 січня 2021 року у справі № 227/4410/19, від 22 березня 2021 року у справі № 203/1067/19, від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19, від 20 жовтня 2021 року у справі № 235/3144/20, від 23 лютого 2022 року у справі № 530/1122/20, від 19 липня 2022 року у справі № 686/21853/21; від 16 листопада 2022 року, у справі № 591/387/21; від 07 грудня 2022 року у справі № 461/9982/19, від 25 січня 2023 року у справі № 753/22826/19, від 01 лютого 2023 року у справі № 759/14039/19. 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції повністю не відповідають.
Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема закриття справи про адміністративне правопорушення.
На підставі пункту 2 частини першої статті 1 цього Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.
Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження 
№ 61-19000сво18), від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19) та від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21).
У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21) зазначено, що: «у справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Врахувавши обставини, встановлені Добропільським міськрайонним судом Донецької області під час розгляду справи № 227/2182/21, суди дійшли правильного висновку, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали вказане провадження.
Суди, врахувавши конкретні обставини справи, глибину завданої моральної шкоди, характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, вимоги розумності і справедливості, тривалості моральних страждань, дійшли правильного висновку, що визначений судом розмір моральної шкоди є достатнім для відшкодування завданої моральної шкоди.
Водночас суди помилково зазначили, що грошові кошти на відшкодування моральної шкоди підлягають стягненню з Державного бюджету України шляхом їх списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України на ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення 
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).
У постановах Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 461/9982/19, від 25 січня 2023 року у справі № 753/22826/19, на які посилається заявник у касаційній скарзі, зазначено, що «резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави Україна, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі № 227/4691/21.
У справі, що переглядається, суди не врахували, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Тому резолютивну частину рішення суду першої інстанції, залишену без змін судом апеляційної інстанції, в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн необхідно викласти в новій редакції. В іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають залишенню без змін.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
У зв`язку з цим Верховний Суд дійшов висновку, що резолютивна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні, зазначивши, що кошти на відшкодування шкоди державою Україна підлягають стягненню з Державного бюджету України.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновки суду касаційної інстанції про зміну оскаржуваних судових рішень лише в частині відомостей про суб`єкта їх виконання та вид рахунку, з якого буде здійснено безспірне списання сум, то розподілу судових витрат, відповідно до правил частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області задовольнити частково.
Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04 жовтня 2022 року, залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2023 року, змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини у такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди».
В іншій частині рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04 жовтня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 січня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                             В. М. Ігнатенко
 
Судді                                                                                         А. І. Грушицький
 
С. О. Карпенко
 
В. В. Пророк
 
В. В. Сердюк