ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/871/22                                                                           Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року                                                                                    м. Київ
          
Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
                                     судді-доповідача Кузьменка В.В.,
                                     суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області, в якому просив:
- визнати незаконним і скасувати рішення сесії Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області від 04.11.2021 № 62/14;
- зобов`язати Дмитрівську сільську раду Бучанського району Київської надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), орієнтовною площею 0,25 га, за рахунок земель комунальної форми власності на території Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області з подальшою передачею у власність згідно поданого графічного матеріалу до клопотання від 20.10.2021.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення чотирнадцятої сесії восьмого скликання Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області від 04 листопада 2021 року № 62/14 "Про відмову у наданні гр. ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в межах Дмитрівської сільської ради".
Зобов`язано Дмитрівську сільську раду Бучанського району Київської області розглянути клопотання ОСОБА_1 та надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,25 га, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області, в порядку і спосіб, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Доводи апелянта мотивовані тим, що при прийнятті спірного рішення Дмитрівська сільська рада прийняла до уваги те, що земельна ділянка, на яку позивач просить надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) знаходиться у господарюванні підприємства з кодом 13320807, тобто ДП «Київське лісове господарство. При цьому запитів щодо земельних ділянок, які знаходяться у комунальній власності Дмитрівської сільської ради і можуть бути передані у власність згідно із Земельним кодексом України, від позивача до Дмитрівської сільської ради не надходило. Крім того, вказано, що позивач не надав до відповідача разом із клопотанням погодження землекористувача, в даному випадку ДП «Київське лісове господарство». Таким чином, на думку відповідача, відмова у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо поділу та відведення у власність земельної ділянки безоплатно для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на виділення якої позивач посилався і вимагав виділити йому саме цю земельну ділянку, є законною і жодним чином не порушує його права
Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Чегельницьким РС УДМС України у Вінницькій області 29.10.2013, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання з 06.02.2019: АДРЕСА_1 .
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_3 від 18.05.1015.
20.10.2021 позивач звернувся до Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), орієнтовною площею 0,25 га, за рахунок земель комунальної форми власності на території Дмитрівської сільської територіальної громади.
До вказаного клопотання позивачем додано графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; копія паспорту та РНОКПП, копія посвідчення учасника бойових дій та документи на підтвердження повноважень представника.
04.11.2021 на 14 сесії 8 скликання Дмитрівською сільською радою Бучанського району Київської області було розглянуто заяву гр. ОСОБА_1 від 20.10.2021, та прийнято рішення від 04.11.2021 № 62/14, яким відмовлено в наданні дозволу гр. ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), орієнтовною площею 0,25 га, в межах Дмитрівської сільської ради, посилаючись на те, що на доданому графічному матеріалі із зазначеним бажаним місцем розташування земельної ділянки вказана земельна ділянка в межах Дмитрівської сільської ради перебуває у користуванні лісового господарства. 
Вважаючи протиправним рішення відповідача про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на підставі поданого позивачем клопотання, позивач звернувся з позовом до суду.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що відмову відповідача мотивовано підставою, яка не передбачена вичерпним переліком підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Обставин, визначених зазначеним переліком, судом не встановлено, про їх існування відповідачем не зазначено, належних та допустимих доказів, на які посилається відповідач в обґрунтування своєї позиції, ним до суду не подано.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Приписи ч. 2 ст. 4 Земельного кодексу України визначають, що завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Згідно з ст. 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно з ч. ч. 3 - 4 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Пунктом «г» частини 1 статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара.
З наведеного випливає, що законодавцем гарантовано право безоплатної передачі земельної ділянки громадянину у власність, зокрема, у межах норм безоплатної приватизації, порядок проведення якої регламентовано положеннями ст. 118 Земельного кодексу України.
Так, згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.
Згідно ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Таким чином, статтею 118 ЗК України закріплено право громадянина замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу та жодним чином не позбавляє його права на отримання від уповноваженого органу після спливу місячного строку дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні, а також права на судовий захист у випадку неможливості реалізації права на отримання відповідного дозволу (бездіяльності суб`єкта владних повноважень) або відмови у його наданні після спливу місячного строку.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.07.2018 року у справі № 806/3095/17, від 17.12.2018 року у справі № 509/4156/15, від 18.06.2020 року у справі №820/4552/17 та від 22.09.2020 року у справі №462/3546/17.
Положення згаданих вище норм статті 118 Земельного кодексу України свідчать, що обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови. При цьому таке рішення має бути прийнято у місячний строк з моменту отримання відповідного клопотання особи.
Згадана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 815/6094/17, від 09.01.2020 у справі № 820/4433/17, від 05.03.2020 у справі № 461/2290/17 та від 22.09.2020 у справі № 462/3546/17.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 20.10.2021 позивач звернувся до Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, а 04.11.2021 на сесії Дмитрівською сільською радою Бучанського району Київської області було розглянуто згадану заяву та прийнято рішення від 04.11.2021 № 62/14, яким відмовлено в наданні дозволу, посилаючись на те, що на доданому графічному матеріалі із зазначеним бажаним місцем розташування земельної ділянки вказана земельна ділянка в межах Дмитрівської сільської ради перебуває у користуванні лісового господарства.
Отже рішення за наслідками розгляду клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки було прийнято органом місцевого самоврядування у межах встановленого ч. 7 ст. 118 ЗК України місячного строку
Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено раніше, підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність стало те, що остання перебуває у постійному користуванні іншої особи, а саме ДП «Київське лісове господарство».
Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.
Зазначені твердження підтверджено Дмитрівською сільською радою Бучанського району Київської області під час апеляційного розгляду справи належними та допустимими доказами, а саме планшетом лісовпорядкування та відповіддю ДП «Київське лісове господарство» (а.с. 86, 87).
При цьому судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що в силу згаданих вище вимог ч. 6 ст. 118 ЗК України до клопотання додаються поряд з графічними матеріалами, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб.
Як вже було неодноразово підкреслено вище, аналіз положень ч. 7 ст. 118 ЗК України дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. З іншого боку, подання зацікавленою особою документів, необхідних для розгляду клопотання, не в повному обсязі або виявлення у документах, поданих замовником, недостовірних відомостей об`єктивно перешкоджають розгляду та винесенню законного рішення про надання дозволу/вмотивованої відмови на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.03.2021 року у справі № 804/4436/16.
Матеріали справи свідчать, що на стадії звернення до Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність було відомо, що визначена ним земельна ділянка перебуває у власності іншої особи., що підтверджується відомостями публічної кадастрової карти (а.с. 31), які було долучено до відзиву на позовну заяву.
За таких обставин, орган місцевого самоврядування, встановивши, що бажана земельна ділянка перебуває у користуванні іншої особи, прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для надання заявнику дозволу на розробку проекту землеустрою щодо її відведення, оскільки для надання такого дозволу позивач повинен був надати погодження землекористувача - ДП «Київське лісове господарство».
У свою чергу відповідний документ до поданого позивачем клопотання не надавався.
Неврахування судом першої інстанції указаних обставин зумовило прийняття ним помилкового рішення про обґрунтованість позовних вимог, та визнання протиправним та скасування рішення чотирнадцятої сесії восьмого скликання Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області від 04 листопада 2021 року № 62/14 "Про відмову у наданні гр. ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в межах Дмитрівської сільської ради".
Зважаючи на вищевикладені мотиви, не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання Дмитрівську сільську раду Бучанського району Київської області розглянути клопотання ОСОБА_1 та надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,25 га, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області, в порядку і спосіб, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України, адже такі вимоги є похідними від вимог про скасування згаданого рішення, правомірність якого встановлено вище.
Викладене у сукупності свідчить про наявність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області та відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку за наслідками розгляду даної справи.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, 

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року - скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач                                                                        В. В. Кузьменко 

Судді:                                                                                           Я. М. Василенко

                                                                                                    О. М. Ганечко