Справа № 442/3240/23                                Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І. 
Провадження № 22-ц/811/1659/23                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,
секретаря: Іванової О.О. 
з участю : представника Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області – Страхоцької О.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2023 року у справі  за позовом  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Тобота Юлія Сергіївна, до Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області, про поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до до Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області, про поновлення на роботі.
Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що з 01 квітня 2019 року була прийнята (переведена) на посаду завідувача сектору медичних та соціальних послуг Дрогобицького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, та на підставі наказу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області Фонду соціального страхування України від 11.04.2023 №290-к звільнена з посади 18 квітня 2023 року у зв`язку з реорганізацією даного фонду та приєднанням до Пенсійного фонду України, та скороченням чисельності та штату працівників, за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
Просила суд визнати протиправним та скасувати наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області Фонду соціального страхування України від 11.04.2023 № 290-к «Про звільнення ОСОБА_3 (Дрогобицьке відділення управління ВД ФСС України у Львівській області", яким звільнено ОСОБА_1 18.04.2023 з посади завідувача сектору медичних та соціальних послуг Дрогобицького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області у звязку із скороченням чисельності та штату працівників, згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 в ГУ ПФУ у Львівській області на посаді аналогічній або рівнозначній тій, з якої її було звільнено; стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення з посади по день поновлення на посаду, виходячи з розрахунку 509,30 грн. середньоденної зарплати позивача; стягнути понесенні судові витрати.
Ухвалою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2023 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Тобота Юлія Сергіївна, до Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області, про поновлення на роботі – закрито.
Вищезгадану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що питання реорганізації Фонду, його управлінь, подальшого приєднання до Пенсійного фонду України, який є центральним органом виконавчої влади, не впливає на правову природу правовідносин щодо перебування позивача на посаді та звільнення з неї в управлінні Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, та не може розглядатись судом як перебування на публічній службі.
Вказує, що видача наказу про звільнення позивача не є реалізацією уповноваженими особами Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області публічно-владних управлінських функцій, та не було спрямовано на задоволення публічного інтересу, а є суто трудовими відносинами працівника та роботодавця.
Крім того зазначає, що відсутність у Фонду соціального страхування України, як самоврядної організації, правового статусу державного органу, установи й організації, та інших ознак, визначених п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, свідчить про неможливу кваліфікацію діяльності (роботи) Позивача в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області як публічної служби.
На думку скаржника, усі доводи суду першої інстанції щодо розгляду даної справи в межах адміністративного судочинства є безпідставними.
При цьому, факт припинення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Львівській області шляхом приєднання до ГУ ПФУ в Львівській області не змінює правову природу спірних правовідносин на момент їх виникнення.
Також стверджує, що наведена судом першої інстанції практика Великої Палати Верховного Суду, зокрема Постанова від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18 та Постанова від 31 жовтня 2018 року у справі № 761/33941/16-ц узгоджується з викладеними у цій скарзі доводами щодо розгляду даної справи в рамках цивільного судочинства, оскільки, справа №        813/1045/18 стосується правовідносин проходження військової служби, а справи № 761/33941/16-ц питання звільнення державного службовця, що відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України є публічною службою.
Просить ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2023 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
17 липня 2023 року від представника Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначає, що відповідач є суб`ктом владних повноважень, тому спір про поновлення на роботі підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2023 року без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області – Страхоцької О.Я. в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволенню із наступних підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу про закриття провадження у справі, суд прийшов до висновку, що спірні правовідносини стосуються проходження позивачем публічної служби, між сторонами у справі виник публічно-правовий спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.
Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
Згідно із частинами першою та другою статті 4 ЦПК України (тут і далі - у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Поняття публічної служби є широким, оскільки включає в себе державну службу, службу в органах місцевого самоврядування та службу в публічних установах. Під «публічною службою» необхідно розуміти врегульовану виключно Конституцією та законами України професійну публічну діяльність осіб, які заміщують посади в державних органах і органах місцевого самоврядування щодо реалізації завдань і функцій держави та органів місцевого самоврядування. Публічну службу в найширшому розумінні можуть здійснювати працівники усіх організацій публічного сектору: органами державної влади (тобто не лише виконавчої, а й законодавчої та судової); державними підприємствами та установами; органами місцевого самоврядування; комунальними підприємствами та установами.
Юрисдикційність справ за позовами, що стосуються обрання, перебування та звільнення з публічної служби належить до адміністративних правовідносин.
У рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів ст. 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 року у справі № 813/1045/18).
У постанові від 31.10.2018 року у справі № 761/33941/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначала, що публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
 Із позовної заяви та доданих до неї документів випливає, що ОСОБА_1 просить суд визнати її звільнення незаконним, скасувати наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області Фонду соціального страхування України від 11.04.2023 № 290-к  про її звільнення та поновити її в Головному управлінні Пенсійного Фонду України у Львівській області.
Спір між сторонами виник у зв`язку із виданням Головою комісії з реорганізації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області Білецькою М. наказу № 290-к від 11.04.2023 року про звільнення ОСОБА_1 з посади з посади завідувача сектору медичних та соціальних послуг Дрогобицького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області у звязку із скороченням чисельності та штату працівників, згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
3 01 січня 2023 набрав чинності Закон України від 21 вересня 2022 № 2620-IX "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов?язкове державне соціальне страхування" та Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон N° 2620), яким Закон № 1105 (далі - Закон № 1105-XIV (в редакції Закону № 2620- IX) викладено в новій редакції та водночас внесені зміни та доповнення до Закону України від 09 липня 2003 №1058-IV "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування".
Частиною 1 статті 4 Закону № 1105-XIV (в редакції Закону № 2620- IX) встановлено, що уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку є Пенсійний фонд України.
Відповідно до п. 2 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону№ 1105-XIV (в редакції Закону « 2620-IX) встановлено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Кабінету Міністрів України у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону.
З огляду на те, що Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції фонду реорганізовано, шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, який є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України, між сторонами існує спір з публічно-правових відносин.
В цей же час, спори з публічно-правових відносин, розглядаються за правилами адміністративного судочинства.
Разом з тим, відповідачем додано до відзиву на апеляційну скаргу копію ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року справа №380/11180/23, якою цим судом відкрито провадження у справі за аналогічним позовом у зв`язку з тим, що даний позов є публічно-правовим та належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Враховуючи, що між сторонами у справі виник публічно-правовий спір, який, з врахуванням суб`єктного складу його учасників та правовідносин, що виникли між сторонами, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявні підстави, визначені п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, для закриття провадження в цивільній справі, оскільки вказана позовна заява не підлягає розгляду в судах за правилами ЦПК України.
Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 такими, що правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2023 без змін.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2023 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 23 жовтня 2023 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.