ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Лозовський О.А.

15 листопада 2023 року	Львів	Справа № 140/26445/23 пров. № А/857/18241/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді:                                                  Бруновської Н.В.
суддів:                                                                      Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
за участю секретаря судового засідання:                    Гранат В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 140/26445/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,     Публічне акціонерне товариство "ОТП Факторинг Україна" про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
05.09.2023р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), у якому просила суд:
- визнати протиправною бездіяльності щодо не зняття арешту з нерухомого майна – земельної ділянки площею 0,0534 га (кадастровий номер 0722883700:03:001:3471), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також житлового будинку загальної площею 170,2   кв.м., житловою 66,8 кв. м. за тією ж адресою.
- зобов`язати зняти арешт з нерухомого майна та внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта записи про скасування арештів нерухового майна – земельної ділянки площею 0,0534 га (кадастровий номер 0722883700:03:001:3471), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також житлового будинку загальної площею 170,2   кв.м., житловою 66,8 кв. м. за тією ж адресою, а саме: записів про обтяження від 21.08.2014 №6759656 і №6759845.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18.09.2023р. позов задоволено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, апелянт Луцький відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Просить апеляційний суд, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення яким в позові відмовити.
У зв`язку із оголошенням повітряної тривоги 15.11.2023р. по території України в 12 год. 06 хв. у зв`язку із вильотом МіГ -31К, розгляд справи в 12:30 не розпочався.
Після оголошення відбою в 14год. 18 хв. судом розпочато розгляд справи.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.
ч.4 ст..229 КАС України передбачено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється..
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.
21.07.2014р. заступник начальника відділу ДВС Луцького РУЮ Пирога С.С. відкрив виконавче провадження №44110141 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 03.06.2014р. №2127 про звернення стягнення на нерухоме майно – житловий будинок  та земельну ділянку площею 0, 0534 га, кадастровий номер 0722883700:03:001:3471, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги ТзОВ “ОТП Факторинг Україна” у розмірі 143054,71  доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.06.2014р. становить 1694510,30 грн.
18.08.2014р. в межах виконавчого провадження №44100141 заступник начальника ВДВС Луцького районного управління юстиції Пирога С.С. виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,0534 га, кадастровий номер 0722883700:03:001:3471, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , а також заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.
05.08.2016р. заступник начальника Луцького РВ ДВС  Копетюк В.О. виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч.1 ст. 47 Закону України “Про виконавче провадження”, виконавчий напис нотаріуса від 03.06.2014р. №2127 повернуто стягувачу.
10.05.2019р. головний державний виконавець Луцького РВ ДВС відкрив виконавче провадження №59065514 з виконання виконавчого напису нотаріуса №2127, який виданий 03.06.2014р. приватним нотаріусом Бондар І.М., про звернення стягнення на нерухоме майно – житловий будинок та земельну ділянку площею 0, 0534 га, кадастровий номер 0722883700:03:001:3471, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги ТзОВ “ОТП Факторинг Україна” у розмірі 143054,71  доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.06.2014р. становить 1694510,30 грн., витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису  - 1700,00 грн. всього в гривневому еквіваленті, з урахуванням витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису, становить 1694510,34 грн.
04.07.2023р. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі №161/8757/23 виконавчий напис №2127 від 03.06.2014р., вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок  та земельну ділянку площею 0, 0534 га, кадастровий номер 0722883700:03:001:3471, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , за рахунок реалізації якого задовольнити вимоги ТзОВ “ОТП Факторинг Україна” на загальну суму 143054,71 доларів США, визнано таким, що не підлягає виконанню.
04.09.2023р. постановою начальника Луцького ВДВС у Луцькому районі  Ганем А.Ф. у виконавчому провадженні №59065514 на підставі п.5 ч. 1 ст. ст. 39, 40 Закону України “Про виконавче провадження” виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №2127, виданого 03.06.2014р. закінчено та припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.
Одночасно, 05.09.2023р. листом №45444 Луцький відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області повідомив  ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» про те, що в межах виконавчого провадження №44110141 05.08.2016р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки вказане виконавче провадження у відділі станом на 05.09.2023р. не перебуває та знищене після закінчення строку його зберігання, тому відділ не має законних підстав для винесення будь-яких процесуальних документів щодо накладення чи зняття арештів з майна боржника в межах вищезазначеного виконавчого провадження.
Із змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна видно, що щодо суб`єкта від 05.09.2023р. №345254601, в спеціальному розділі про державну реєстрацію обтяжень міститься актуальна інформація про арешт нерухомого майна, а саме: земельної ділянки площею 0,0534 га (кадастровий номер 0722883700:03:001:3471), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також житлового будинку загальної площею 170,2  кв.м., житловою 66,8 кв. м. за тією ж адресою, яке належить ОСОБА_1 , накладеного постановою заступника начальника відділу ДВС Луцького РУЮ Пирогою С.С. у виконавчому провадженні №44110141 від 18.08.2014р. (записи про обтяження №6759656  та №6759845 від 21.08.2014).
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.
ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В ст.1 Закону “Про виконавче провадження” видно, що виконавче провадження  як  завершальна  стадія  судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб)  - це сукупність дій органів і посадових осіб,  визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших  органів (посадових осіб),  які провадяться на підставах,  в межах повноважень та у  спосіб,  визначених  цим  Законом,  іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). 
ст.11 Закону “Про виконавче провадження” передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового  виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно з частиною третьою цієї статті державний виконавець у процесі здійснення виконавчого 
провадження має право: 5) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 6) накладати арешт на кошти  та  інші  цінності  боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Згідно ч.2 ст.25 Закону “Про виконавче провадження”, державний  виконавець  протягом  трьох  робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові  державний  виконавець  вказує  про  необхідність боржнику самостійно виконати  рішення  у  строк  до  семи  днів  з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк  до  п`ятнадцяти  днів)  та зазначає, що у разі ненадання боржником  документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з  організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття  виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. 
В ст.50 Закону “Про виконавче провадження” видно наслідки завершення виконавчого провадження. Так, у разі  закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого  документа  за  належністю  іншому  органу державної  виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про   визнання   боржника   банкрутом  і  відкриття  ліквідаційної процедури,  закінчення  виконавчого  провадження за рішенням суду, винесеним  у  порядку  забезпечення  позову  чи  вжиття запобіжних заходів,  а  також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат,  пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення   виконавчого  документа  до  суду  або  іншого  органу (посадовій  особі),  який  його  видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи  примусового  виконання  рішення,  а також провадяться інші дії,  необхідні  у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно  боржника,  у  постанові  про  закінчення виконавчого  провадження  або  повернення виконавчого документа до суду  або  іншого  органу  (посадовій  особі),  який  його  видав, державний  виконавець  зазначає про зняття арешту,  накладеного на майно боржника (частини перша, друга статті 50 Закону №606-ХІV).
ч.4 ст.59 Закону України “Про виконавче провадження” № 1404-VIII від 02.06.2016р. визначено перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII “Прикінцеві та перехідні положення” цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну “Укроборонпром”, акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну “Укроборонпром”, державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну “Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну “Укроборонпром” було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України “Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності”, звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України “Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності”.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу учасників даної справи на наступне.
п.1 ч.1 ст.19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Спором адміністративної юрисдикції у розумінні п.1 ч.1 ст.19 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
ч.1 ст.287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Відповідно до ч.1 ст.74 Закону “Про виконавче провадження” передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Отже, сторони, інші учасники виконавчого провадження та особи незалежно від їх статусу, мають право оскаржити рішення, дії чи бездіяльність органів ДВС щодо виконання судового рішення виключно до суду, який видав виконавчий документ.
Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів не належать справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих в межах цивільної юрисдикції.
В ст.447 ЦПК України видно, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Предметом спору в даній справі є, зокрема, дії Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) щодо не зняття обтяження, а саме арешту нерухомого майна арешту з нерухомого майна – земельної ділянки площею 0,0534 га (кадастровий номер 0722883700:03:001:3471), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також житлового будинку загальної площею 170,2   кв.м., житловою 66,8 кв. м. за тією ж адресою, яке належить ОСОБА_1 .
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що арешт на майно позивача накладений у виконавчому провадженні АСВП№57050981 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області №161/14661/14-ц від 20.03.2015р., як місцевим судом загальної юрисдикції, а рішення, на підставі якого накладено арешт на майно ухвалено в порядку ЦПК України.
Так, із змісту рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області видно, що суд вирішив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-А02/089/2008 від 25.06.2008р. в розмірі 2120790 (два мільйони сто двадцять тисяч сімсот дев`яносто) гривень 17 копійок, з яких: залишок заборгованості за кредитом в розмірі 1537130 (один мільйон п`ятсот тридцять сім тисяч сто тридцять) гривень 78 копійок, заборгованість за відсотками в розмірі 103646 (сто три тисячі шістсот сорок шість) гривень 09 копійок, пеня в розмірі 1920053 (один мільйон дев`ятсот двадцять тисяч п`ятдесят три) гривні 21 копійка.
Разом з тим, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що станом на момент розгляду даної справи в суді першої інстанції, а також і перегляду вказаного рішення судом апеляційної інстанції ОСОБА_1 доказів щодо сплати  заборгованості за вищезазначеним виконавчим документом не надала, а нерухоме майно є предметом забезпечення зобов`язань за кредитним договором № ML-А02/089/2008 від 25.06.2008р.
Також слід зазначити, що ч.1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
ст.19 ЦПК України, визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, та про зняття такого арешту відповідно до ст.19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа.
ч.2 ст.30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.
Отже, спір в частині заявлених позовних вимог, який виник між сторонами, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має розглядатися судами загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.
Аналогічний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 22 серпня 2018 року у справі №658/715/16-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №815/615/16-ц.
Враховуючи вищенаведене, а також норму п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що юрисдикція адміністративного суду не поширюється на дані спірні правовідносини, тому провадження у даній справі слід закрити та роз`яснити, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
ч.1 ст.319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Таким чином, відповідно до п.1 ч.1 ст.238 та ч.1 ст.319 Кодексу адміністративного судочинства України  рішення суду першої інстанції слід скасувати, а провадження в адміністративній справі закрити.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення слід скасувати, а провадження у справі закрити.
Керуючись ст.ст. 238, 243, 272, 287, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) – задовольнити частково.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 140/26445/23 – скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - закрити.
Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку за нормами визначеними Цивільним процесуальним кодексом України.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 24.11.2023р