ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8265/23 Справа № 174/388/23 	  	   Суддя у 1-й інстанції -  Борцова А.А. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року                  
Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
судді-доповідача: Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П., 

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ТОВ«Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

02.05.2023 року ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що з 08.02.2022 року вона працювала на посаді начальника планово-економічного відділу ТОВ «Демурінський ГЗК».  19.04.2023 року її звільнено з займаної посади згідно п.1 ст.36 КЗпП України на підставі наказу № 173к від 18.04.2023 року. В день звільнення відповідач вручив їй письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні. Відповідно до наведеного повідомлення відповідач мав у день звільнення виплатити позивачці нараховану їй заробітну плату за лютий-квітень 2023 року, з урахуванням компенсації за 29 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 08.02.2022 року по 19.04.2023 року на загальну суму 65 866,50 грн., з яких 19 585,65 грн. – сума, що підлягала виплаті за лютий 2023 року, 15 327,90 грн. - сума, що підлягала виплаті за березень 2023 року, 30 952,95 грн. - сума, що підлягала виплаті за квітень 2023 року. Проте, в порушення ст.116 КЗпП України, роботодавець не виплатив належні їй кошти, що призвело до виникнення заборгованості на суму 65 866,50 грн.
Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 65 866,50 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день винесення рішення включно.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2023 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ТОВ «Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з лютого 2023 року по квітень 2023 року у розмірі 65 866 грн 50 коп. без утримання із зазначеної суми податків та інших обов`язкових платежів, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.04.2023 року до 11.07.2023 року у сумі 67 339 грн 06 коп. , витрати на правову допомогу в сумі 13 000 грн. та судовий збір в розмірі 1073 грн 60 коп.
Стягнуто з ТОВ «Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн..
В апеляційній скарзі представник ТОВ «Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.Посилався на те, що відсутня вина товариства в невиплаті належних позивачеві сум при звільненні, так як бухгалтерські документи були втрачені, і з цього приводу відкрито кримінальне провадження. Витрати на правничу допомогу є недоведеними.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 65866,50 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Представником відповідача заявлено клопотання про долучення в якості доказів витягу з  Єдиного реєстру досудових розслідувань про порушення кримінального провадження за заявою ТОВ «Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат`про знищення бухгалтерської документації невстановленими особами,копії постанови про визнання юридичної особи потерпілим в кримінальному провадженні від 12 вересня 2023 року. Постанову про відкриття та закриття виконавчого провадження та платіжні інструкції від 19 липня, від 23 та 29 серпня 2023 ргоку про перерахування позивачеві заборгованості по заробітній платі.
У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
На обставини, викладені в наданих документах представник відповідача посилався в своїх запереченнях на позовну заяву.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав, передбачених нормами ЦПК України, для прийняття до уваги та надання відповідної оцінки таким новим доказам у вигляді витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань про порушення кримінального провадження за заявою ТОВ «Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат»  про знищення бухгалтерської документації невстановленими особами,копії постанови про визнання юридичної особи потерпілим в кримінальному провадженні від 12 вересня 2023 року, постанов про відкриття та закриття виконавчого провадження, платіжних інструкцій від 19 липня 2023 року,  від 23 та 29 серпня 2023 року про перерахування позивачеві заборгованості по заробітній платі,оскільки в даному випадку виникли обставини, які об`єктивно не залежали від відповідача та мають виключне значення  для правильного вирішення справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_1 у період з 08.02.2022 року по 19.04.2023 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат» та працювала на посаді начальника планово-економічного відділу, що підтверджено копією трудової книжки.
Відповідно до копії наказу № 173к від 18.04.2023 року ОСОБА_1 звільнена з займаної посади за п.1 ст.36 КЗпП України з 19.04.2023 року за угодою сторін.
Згідно копій розрахункових листків, які видані ТОВ ««Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат», позивачці належить до виплати заробітна плата за лютий 2023 року в розмірі 19 585,65 грн., за березень 2023 року у розмірі 15 327,90 грн., за квітень 2023 року в розмірі 30 952,95 грн..   
За інформацією Пенсійного фонду України  електронні листки непрацездатності № 7339865-2013858383-1 на період з 27.03.2023  року по 31.03.2023 року (на 5 календарних днів) та № 7339765-2013976366-1 на період з 01.04.2023 року по 05.04.2023 року (на 5 календарних днів) ОСОБА_1 сформовані ТОВ «Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат» та станом на поточну дату знаходяться в статусі "Готовий до сплати", але роботодавцем застрахованої особи ОСОБА_1 , через Єдиний державний вебпортал електронних послуг не було створено та надано до Пенсійного фонду України заяву-розрахунок, яка б містила інформацію про нараховані ОСОБА_1 , як застрахованій особі, суми страхових виплат за період догляду за хворою дитиною з 27.03.2023 року по 05.04.2023 року, тому фінансування для виплати страхових коштів застрахованій особі на рахунок товариства не здійснювалось (а.с.71).
Відповідно до виконавчого листа № 991/6606/22 від 10.03.2023 року, виданого Вищим антикорупційним судом, стягнуто в дохід держави активи: грошові кошти в сумі 14 417 285, 60 грн., які знаходяться на рахунку товариства, відкритому у AT «Міжнародний резервний банк», відкрито виконавче провадження № 71340294 від 20.03.2023 року та накладено арешт на кошти боржника.
Наказом Фонду державного майна України припинено повноваження генерального директора ТОВ «Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат» ОСОБА_2 та призначено на посаду директора Колотієвського Р.П..
Т.в.о керівника ТОВ «Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат» ОСОБА_3 звертався до ВП № 1 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення з приводу відсутності бухгалтерської документації (а.с.88).
Частиною першою статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Позивачці належала до виплати заробітна плата за лютий 2023 року в розмірі 19 585,65 грн., за березень 2023 року у розмірі 15 327,90 грн., за квітень 2023 року в розмірі 30 952,95 грн., що підтверджено розрахунковими листами. Відповідачем не надно доказів того, що при звільненні зазначені суми були виплачені позивачеві.  
Згідно наданих платіжних інструкцій від 19 липня 2023 року, від 23 та 29 серпня 2023 року відповідачем було перераховано позивачеві заборгованість по заробітній платі в сумі 8813,54 грн., 53022,23 грн та 4483,77 грн. відповідно.
За встановлених обставин суд першої інстанції правильно виходив із того, що за період з лютого 2023 року по квітень 2023 року ОСОБА_1 заробітну плату не отримувала, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 65 866,50 грн., в тому числі страхова виплата у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності по догляду за дитиною в розмірі 5 569,90 грн., компенсація за 29 днів невикористаної щорічної основної відпустки становить 23 148,96 грн.. В день її звільнення 19 квітня 2023 року відповідач не провів з нею повного розрахунку, що є порушенням ч.1 ст.116 КЗпП України, якою передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції виходив із того, що на день винесення рішення заборгованість по заробітній платі позивачці залишається не виплаченою, тому підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.04.2023 по день винесення рішення - 11.07.2023 в розмірі 67 339 грн. 06 коп. (59 робочих днів х 1 141, 34 грн. (середньоденна заробітна плата виходячи з заробітку за два останні календарні місяці)) за розрахунком, наданим позивачем.
Проте такий висновок не відповідає встановленим обставинам. 
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Заперечуючи проти позовних вимог в цій частині, представник відповідача посилався на те, що
відсутня вина товариства в невиплаті належних позивачеві сум при звільненні, так як бухгалтерські документи були втрачені. На підтвердження чого надано постанову про визнання юридичної особи потерпілим в кримінальному провадженні від 12 вересня 2023 року, де зазначено, що у період з 2020 року до 05.06.2023 року не встановленими особами знищено первісну бухгалтерську документацію та бухгалтерські бази даних ТОВ «Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат», у зв`язку із чим повністю порушена робота підприємства та відкрито кримінальне провадження.
Відповідно до виконавчого лист від 10.03.2023 року, виданого Вищим антикорупційним судом, відкрито виконавче провадження № 71340294 від 20.03.2023 року та накладено арешт на кошти боржника.
За таких обставин доводи представника відповідача про те, що затримка розрахунку з позивачем сталася з об`єктивних причин, не з вини відповідача, знайшли своє підтвердження.
Оскільки невиплата належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу сталася не з вини роботодавця, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. 
На зазначені обставини суд першої інстанції не звернув уваги.Таким чином рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Що стосується витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить із наступного. 
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
 До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування (частина п`ята статті 135 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.
Представник ТОВ «Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат» посилається на те, що судом першої інстанції при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню, не враховано критерій розумності їх розміру та реальності таких витрат, розмір витрат невиправдано завищений.
Задовольняючи вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що понесені ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 грн. підлягають стягненню з позивача на його користь.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
   При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.  Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
   У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
   Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
   Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
   Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
   Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
 За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
  Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
   Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зробила висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу заявником було надано копію ордеру до договору № 21 від 24.04.2023 року про надання правової допомоги, згідно з умовами якого, адвокат Скалецький В.А. зобов`язався надавати правову допомогу щодо захисту прав та інтересів ОСОБА_1 , а та зобов`язалась здійснити оплату за виконану адвокатом роботу в строки визначені додатковою угодою № 1 від 24.04.2023 року, а саме протягом дев`яносто днів після винесення рішення судом першої інстанції та набранням ним законної сили (а.с.13-14, 15), додатком № 1 до договору № 21 від 24.04.2023 року визначено розмір та вартість юридичних послуг адвоката. В актах приймання-передачі наданих послуг від 25.04.2023року,від 05.06.2023 року та від 27.06.2023 року зазначені послуги: вивчення та юридичний аналіз наданої клієнтом документації, вироблення правової позиції- 1000 грн.; Підготовка та подача до суду позовної заяви в інтересах довірителя про стягнення заборгованості по заробітній платі, копіювання документів та їх роздруківка - 6000 грн.; участь в судовому засіданні в режимі відео конференції 05.06.2023 року - 2000 грн., де судове засідання тривало згідно протоколу судового засідання з 10-32 до 10-54, тобто 22 хвилини; Підготовка та подача відповіді на відзив,виїзд на поштове відділення, відправка відзиву- 2500 грн.; адвокатські запити відповідачеві та до ПФУ- по 750 грн.. 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
З урахуванням встановлених обставин та того, що справа не представляє ніякої складності, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягу наданих адвокатом послуг та співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, розмір витрат на правову допомогу є завищеним.
Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20).
Таким чином розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню, слід зменшити та стягнути з відповідача на користь позивача  5000 грн.  
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
За встановлених обставин при ухваленні судового рішення судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині стягнення середнього зробітку за час затримки розрахунку, а тому є підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього зробітку за час затримки розрахунку та в частині стягнення судового збору з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в зазначеній частині та зміні судового рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу з 13000 грн до 5000 грн. та судового збору. 
Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 вересня 2023 року було відстрочено апелянтові сплату судового збору в розмір 1998,08 грн.. Апеляційна скарга задоволена частково, 
тому з позивача слід стягнути в дохід держави судовий збір в частині відмови в задоленні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 1010,03 грн. та стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 988,05 грн..
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 65866,50 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2023 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та в частині стягнення судового збору скасувати.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1010,03 грн..
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Демурінський гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в сумі 988,05 грн.. 
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: