ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/11315/22                                                Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Головенко О.Д.,                                                                                   
                                                                                                                                       Суддя-доповідач Кобаль М.І.   

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 жовтня 2023 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                     Кобаля М.І.,
суддів                                              Бужак Н.П., Костюк Л.О., 
при секретарі                                     Литвин С.В.
за участю: 
позивача:                                        ОСОБА_1 
представника позивача:               Мельник С.Р.
представника відповідача:          Кшемінської Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Київській області про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Київській області (далі - Відповідач, ГУ НП України в Київській області) у якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати наказ від 26.10.2022 року № 287 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ від 28.10.2022 року № 171 о/с, яким полковника поліції ОСОБА_1 , начальника відділу поліції № 1 Обухівського районного управління поліції було звільнено зі служби в поліції за п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»;
- зобов`язати ГУ НП в Київській області поновити ОСОБА_1 , на службі в поліції на посаді начальника відділу поліції № 1 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, починаючи з 01.11.2022 року;
- стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління Національної поліції в Київській області середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01.11.2022 (наступний день за звільненням) по день винесення судом рішення про поновлення позивача на посаді, без урахування обов`язкових податків та зборів.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити даний позов  повністю. 
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача та представників сторін, які з`явилися у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного. 
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 25.08.1998 ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ, а з 2015 року на службі в поліції. 
Наказом ГУ НП України в Київській області №170 o/с від 01.07.2021 року ОСОБА_1 призначено начальником відділу поліції № 1 Обухівського районного управління поліції.
26.10.2022 ГУ НП України в Київській області прийнято наказ № 287 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ НП в Київській області» (далі по тексту - оскаржуваний наказ № 1). 
28.10.2022 ГУ НП України в Київській області прийнято наказ №171о\с, яким звільнено зі служби в поліції начальника відділу поліції № l Обухівського районного управління поліції, полковника поліції ОСОБА_1 , за п. 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляд звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (далі по тексту - оскаржуваний наказ № 2).
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для накладення дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби позивача, стали результати службового розслідування.
Так, вищевказаним службовим розслідуванням встановлено, що 17.10.2022 до ГУ НП в Київській області надійшла інформація про те, що Київською обласною прокуратурою спільно з СУ ГУ СБУ у м. Києві та Київській області, під оперативним супроводженням ГВ «Д» УЗНД ГУ СБУ у м. Києві та Київській області під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження відомості 17.08.2022 внесено до ЄРДР за № 42022110000000190 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України (далі КК України) за вимагання та одержання неправомірної вигоди, у розмірі 5000 тисяч доларів США, затримано начальника відділу поліції № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області полковника поліції ОСОБА_1 та заступника начальника відділу поліції - начальника слідчого відділення відділу поліції № 1 Обухівського РУП ГУНГІ в Київській області підполковника поліції ОСОБА_2 
03.08.2022 до Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області надійшло звернення ОСОБА_3 з приводу можливих незаконних дій посадових осіб Васильківської міської ради при прийнятті рішення Васильківською міською радою № 08.169-59-VII від 23.12.2019, а саме: про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність громадянину ОСОБА_4 , по АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд.
Відомості за вказаним фактом Васильківським відділом Обухівською окружною прокуратурою Київської області 04.08.2021  було внесено до СВДР за № 42021112340000079, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, а його досудове розслідування, на підставі п. 7 ст. 214 КПК України за підслідністю передано до ВП № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області.
13.08.2021 керівництвом СВ ВП № 1 Обухівського РУП ГУ з метою здійснення досудового розслідування було призначено слідчого - заступника начальника слідчого відділення відділу поліції № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області майора поліції Дмитрова М.В. у кримінальному провадженні № 42021112340000079, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, який прийняв його до провадження і того ж дня, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України виніс постанову про його закриття.
Відповідно до довідки, наданої працівниками СУ Головного управління щодо pyxу кримінального провадження № 42021112340000079, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України встановлено, що 13.10.2021 працівниками СВ ВП № 1 Обухівського РУП ГУ було прийнято до провадження матеріли досудового розслідування вказаного кримінального провадження, у якому 13.10.2021 та 27.12.2021 слідчими СВ ВП № 1 Обухівського РУП ГУ приймалось рішення про його закриття, а за рішенням Васильківським відділом Обухівською окружною прокуратурою Київської області відновлювалось з метою продовження подальшого здійснення досудового розслідування.
15.10.2022 матеріали кримінального провадження № 42021112340000079, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, прийняв до провадження підполковник поліції ОСОБА_2 , який того ж дня, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, виніс постанову про його закриття.
Разом з тим, у ході проведення службового розслідування та з матеріалів кримінального провадження № 42022110000000190 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, які надійшли з Київської обласної прокуратури (№ 11-1294 вих. 22 від 18.10.2022) встановлено, що у 2022 році у громадянина ОСОБА_5 виник бізнес-план щодо відкриття кав`ярні на земельній ділянці, за адресою: АДРЕСА_1 , (кадастровий № 3210700000:12:009:0119).
Так, ОСОБА_5 стало відомо, що у слідчому відділенні відділу поліції № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 12 ст. 367 КК України, де фігурує земельна ділянка із кадастровим № 3210700000:12:009:0119.
Того ж дня, між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 відбулася телефонна розмова за допомогою месенджера «Телеграм» з використанням мобільного номеру НОМЕР_1 під час якої ОСОБА_5 запитав, яке провадження розслідується, де значиться вказана земельна ділянка, на що ОСОБА_2 запропонував зустрітись, а ОСОБА_5 погодився.
09.08.2022 ОСОБА_5 під`їхав до відділу поліції, який розташований за адресою: Київська область, м. Васильків, вул. Покровського, 3 та зустрівся з ОСОБА_2 на парковці біля поліції.
У ході розмови, ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_5 ,  що у зв`язку з його небажанням дружити і надавати грошові кошти ОСОБА_1 , вони знайшли інші важелі впливу на нього і тому, тепер йому необхідно сплатити 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень і кримінальне провадження, мова про яке йшла у телефонній розмові, буде закрито.
У подальшому, впродовж 13.08.2021, 17.08.2022, 19.08.2022, 16.09.2022 на мобільний телефон ОСОБА_5 , здійснював дзвінки ОСОБА_2 та цікавився, яке він прийняв рішення, на що останній повідомляв, що йому потрібен час подумати яке приймати рішення.
27.09.2022 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 відбулася телефонна розмова в ході якій вони домовилися про зустріч біля кладовища, яке знаходиться на виїзді із м. Васильків біля перехрестя вул. Соборна та 2-го провулку Мічуріна.
В ході зустрічі та під час розмови, ОСОБА_2 на запитання ОСОБА_5 , яке рішення приймається по землі, як будуть поступати, на що останній відповів ОСОБА_2 , що на наступному тижні постарається щось придумати, після чого ОСОБА_5 запитав, що з нього, а ОСОБА_2 відповів - подивимся, постараємося вирішити та з цих питань ОСОБА_5 може спілкуватися безпосередньо з ОСОБА_1 , зателефонувавши йому на мобільний телефон.
Як вбачається з матеріалів службового розслідування, 28.09.2022 ОСОБА_5 на месенджер «Телеграм» зателефонував ОСОБА_1 , та у ході спілкування повідомив останньому, що вчора відбулась зустріч з ОСОБА_2 , під час якої він повідомив, що потрібно спілкуватись особисто з ним щодо вирішення різних питань, на що ОСОБА_1 відповів, що їм необхідно зустрітись.
30.09.2022 ОСОБА_5 зателефонував ОСОБА_1 та повідомив, що готовий зустрітись, на що ОСОБА_1 , вказав йому під`їхати до ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований на перехресті АДРЕСА_2 . 
Цього ж дня, ОСОБА_5 прибувши до обумовленого місця зустрівся із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , після чого вони разом поїхали на автомобілі, яким користується ОСОБА_5 , в сторону населеного пункту «Мархалівка» де проїхавши метрів 800 зупинились і пішли в бік лісу.
У ході розмови, ОСОБА_5 запитав у ОСОБА_1 чи допоможе він вирішити питання із ділянкою, за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки приходять різні запити до Васильківської міської ради щодо перевірок, а також ОСОБА_5 запитав чи бралися якісь ухвали на вказану земельну ділянку, на що ОСОБА_1 відповів, що потрібно дізнаватися та запитав у ОСОБА_2 чи допоможемо.
Після чого ОСОБА_5 запитав, що від нього потрібно, на що ОСОБА_2 відповів 5000 (п`ять тисяч) доларів США. У подальшій розмові, ОСОБА_2 повідомив, що потрібно тиждень два часу і він закриє кримінальне провадження та запевнив ОСОБА_5 , щоб той не хвилювався, оскільки він у справі дії призупинив. Після чого, ОСОБА_5 повідомив, що через пару днів він зможе зібрати гроші і передати аванс у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США, та запитавши ОСОБА_1 кому віддавати, на що ОСОБА_1 сказав ОСОБА_5 віддати вказану суму ОСОБА_2 .
Після чого, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали від ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США, які останньому сказали покласти в автомобіль марки «Форд» та на запитання коли закриється провадження, на що було повідомлено, у продовж тижня.
17.10.2022 перебуваючи на території ресторану « Батьківська хата », що розташований на перехресті Одеського шосе та вул. Лісова (Садова), с. Зайцев, відбулась повторна зустріч у ході якої ОСОБА_2 передав ОСОБА_5 , постанову про закриття кримінального провадження № 42021112340000078 від 04.08.2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, а ОСОБА_5 виконуючи вимогу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поклав грошові кошти на загальну суму 3500 доларів США під бронежилет, що знаходився на задньому сидінні автомобіля марки DODGE JOURNEY.
Не погоджуючись з висновками службового розслідування та наказами ГУ НП в Київській області, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що    поведінка позивача безумовно призвела до підриву авторитету органів внутрішніх справ, формування негативної думки у населення про поліцію та дискредитації звання працівника поліції, що, відповідно, свідчить про особисту недисциплінованість позивача та недотримання ним вимог законодавства, присяги працівника поліції та посадових обов`язків, а тому відповідач правомірно  видав оскаржені накази. у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено у Законі України «Про Національну поліцію».
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.
Пунктом 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» регламентовано, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Згідно з ч. 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.
Статтею 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку (ч. 4      ст. 14 Дисциплінарного статуту).
Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до ч. 7 ст. 19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого ст. 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Частиною 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.
У відповідності до п. 3 ст. 22 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.
Звільнення зі служби в поліції є найсуворішим видом дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни та є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Передумовою звільнення поліцейського за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, має бути грубе порушення службової дисципліни, встановлене внаслідок ретельного службового розслідування та підтверджене належним доказами.
Разом з тим, дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою (ч. 6 ст. 14 Дисциплінарного статуту).
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, після отримання грошових коштів, працівниками вищезазначених правоохоронних органів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було затримано, у порядку ст. 208 КПК України.
18.10.2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
19.10.2022 року на підставі ухвали Солом`янського районного суду м. Києва (справа   № 760/14805/22, 1-кс/760/4823/22) ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши останньому залишати місце фактичного проживання строком на 59 (п`ятдесят дев`ять) днів в межах строку досудового розслідування, але не довше ніж до 18.12.2022 включно.
Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на службі, у цивільному одязі та без вогнепальної зброї.
Дисциплінарні проступки такі, як перебування поліцейського на службі у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння, а також залишення місця несення служби без поважних причин, не можуть бути віднесені до незначних дисциплінарних проступків (п. 3 ч. 2 ст. 29 Дисциплінарного статуту).
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дослідивши матеріали справи та надаючи правову оцінку в цілому вищезазначеним подіям, доходить висновку, що отримання ОСОБА_1 неправомірної вигоди стало наслідком його низьких ділових та моральних якостей, недотримання ним вимог ст. 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ігнорування Закону України «Про Національну поліцію» та Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179.
У даній категорії справ, суб`єкт владних повноважень, своєю чергою, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. При цьому саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули певного правопорушення не є достатнім для того, щоб уважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування доказами.
Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому:
чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;
чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;
чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;
чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.
При цьому слід ураховувати, що звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби не пов`язано із кримінально-правовою, цивільно-правовою чи адміністративно-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які водночас стали підставою для ініціювання службового розслідування.
Вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях.
Отже, законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.
Виходячи з правового регулювання спірних відносин, ОСОБА_1 перебуваючи на посаді начальника відділу поліції № 1 Обухівського районного управління поліції Київської області, у силу своїх службових обов`язків, зобов`язаний не допускати зв`язків, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.
Таким чином, враховуючи тяжкість проступку, наслідки проступку, які, як правильно зазначив відповідач, фактично підривають довіру та авторитет до органів Національної поліції, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правомірним притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.
У свою чергу, відсутність вироку суду про визнання винним позивача у інкримінованому кримінальному правопорушенні не є підставою для скасування оскаржуваних наказів, оскільки позивача звільнено не за вчинення злочину, а за порушення службової дисципліни, зокрема в наказі про звільнення вказаний п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», а не п. 10 цієї норми.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 10.06.2021 у справі № 420/241/20.
Законодавець розрізняє окремі види юридичної відповідальності поліцейського за вчинення протиправних діянь, зокрема, у розрізі кримінально-правого та дисциплінарно-правового аспектів.
Кримінальна відповідальність поліцейського настає у випадках вчинення ним кримінального правопорушення, а порядок застосування такого виду юридичної відповідальності визначено Кримінальним процесуальним кодексом України.
Натомість, як визначено ч. 2 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Дисциплінарна та кримінальна відповідальність поліцейського є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення поліцейських до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.
Поняття «службова дисципліна» містить в собі не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
Отже, зазначена поведінка ОСОБА_1 безумовно призвела до підриву авторитету органів внутрішніх справ, формування негативної думки у населення про поліцію та дискредитації звання працівника поліції, що, відповідно, свідчить про особисту недисциплінованість позивача та недотримання ним вимог законодавства, присяги працівника поліції та посадових обов`язків.
Відповідно, кваліфікація дій позивача у рамках кримінального провадження та доведення його вини у вчиненні злочинних дій не стосується встановлення вини позивача у порушенні службової дисципліни.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 819/1395/17.
З огляду на встановленні службовим розслідуванням обставини, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що ГУ НП України в Київській області вірно кваліфіковано дії позивача як вчинення дисциплінарного проступку, відповідно оскаржувані накази  від 26.10.2022 № 287 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ НП в Київській області» та від 28.10.2022 №171о\с, яким звільнено зі служби в поліції начальника відділу поліції № l Обухівського районного управління поліції, полковника поліції ОСОБА_1 , за п. 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляд звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» є законними та не підлягають скасуванню.
Усі інші позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від попередніх, а тому у їх задоволенні також необхідно відмовити.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод притягнення особи до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі «X.v.Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі «C.v.the» про неприйнятність заяви № 11882/85).
Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки накладене відповідачем на позивача дисциплінарне стягнення є правомірним, а тому оскаржувані накази не підлягає скасуванню.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1   статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».
Щодо інших доводів апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. 
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

                                                                                                             Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 07.11.2023 року