ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 грудня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 175/4349/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
                               суддів:  Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу   Державної служби України з безпеки на транспорті 
на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.10.2023 року (головуючий суддя Васюченко О.Г.)
в адміністративній справі №175/4349/23 за позовом   ОСОБА_1  до відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 18.08.2023 до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив: 
- визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА №00013296 від 01.08.2023 та серії АА №00013364 від 03.08.2023 про притягнення його до адміністративної відповідальності, накладення адміністративного стягнення у виді штрафу та закрити справу про адміністративне правопорушення.. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що про постанови серії АА №00013296 від 01.08.2023 та серії АА №00013364 від 03.08.2023 він дізнався 11.08.2023 отримавши постанову у відділенні Укрпошти за місцем проживання. Вказаними постановами на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8 500 грн. та 8 500 грн. за вчинення правопорушення, що передбачене ч.2 ст.132-1 КУпАП. Вважає вказані постанови протиправними, оскільки вони складені з грубими порушеннями вимог КУпАП, вимог Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, затвердженою Наказом Мінінфраструктури № 512 від 27.09.2021 року (далі Інструкція) та Порядку №1174, що не дає можливості повно та достовірно встановити всі обставини вчинення адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та беззаперечно довести вину. 
Так, згідно змісту постанови від 01.08.2023 серії АА №00013296, 25.07.2023 о 13 год. 08 хв., за адресою Н-11, км 76+702, Дніпропетровська обл., на автоматичному зважувальному комплексі WIM-78, зафіксовано транспортний засіб Scania R500 д.н.з. НОМЕР_1 , з перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР: 
перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,525% (2,21 тон), при помилковому нормативному показнику 40 тон. Фактична маса з урахуванням встановленої законом похибки склала 42,210 тон.
Згідно змісту постанови від 03.08.2023 серії АА №00013364, 29.07.2023 о 14 год. 44 хв., за адресою Н-11, км 76+702, Дніпропетровська обл., на автоматичному зважувальному комплексі WIM-78, зафіксовано транспортний засіб Volvo FH 04 д.н.з. НОМЕР_2 з перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР: 
перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,413% (2,165 тон), при помилковому нормативному показнику 40 тон. Фактична маса з урахуванням встановленої законом похибки склала 42,165 тон. 
Проте, із фотоматеріалів постанови не вбачається відомостей про перевантаження автомобілю та інформації про автомобіль, його параметри, наявність вантажу, так як на них зафіксовані державні номери, які фіксуються камерами відносно кожного автомобілю, що проїжджає повз. Згідно математичних підрахунків перевантаження автомобілю становить по постанові від 01.08.2023 серії АА №00013296: 100,5% = 42,210/42,000*100, по постанові від 03.08.2023 серії АА №00013364: 100,4% = 42,165/42,000*100, що є менше відсоткової похибки передбаченої законом 5% при якій нараховується штраф. 
Тобто з урахуванням правильної вагової норми відсутні підстави для застосування будь-яких штрафів, оскільки під час винесення постанов не враховано тип транспортного засобу та відповідно не взято до уваги збільшений нормативний ваговий параметр саме: для контейнеровозів. Тому розрахунки проведено не вірно і такі розрахунки не можуть бути взяті за основу для винесення постанов. 
Також, у порушення вимог Інструкції №512 та Порядку №1174, спірні постанови не містять вказаних даних, а саме у постановах відсутні: марка, модель, державний номерний знак напівпричепу-контейнеровозу, категорія транспортного засобу, тип транспортного засобу, ширина, висота, довжина тощо. Таким чином, спірні постанови не відповідають вимогам Інструкції №512 та Порядку №1174, а отже є протиправними. 
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.10.2023 року позов задоволено.
Строк звернення до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення серії АА №00013296 від 01.08.2023 та серії АА №00013364 від 03.08.2023 – поновлено.
Визнано протиправними та скасовано постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі: серії АА №00013296 від 01.08.2023 та серії АА №00013364 від 03.08.2023, винесені Державною службою України з безпеки на транспорті, відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що дані напівпричепи є спеціалізованими трьох вісними контейнеровозами з двох вісними тягачами, до яких пунктом 22.5 ПДР передбачено вагову норму 42 тони. Зазначив, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень в порушення зазначених вище вимог закону щодо обов`язку доказування правомірності своїх дій з приводу складання постанови по справі про адміністративне правопорушення, не було надано суду будь-яких доказів на доведення законності складеної постанови, відтак при винесені постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Вказує, що позивачем не доведено факту розміщення на спеціалізованому напівпричіпу-платформі ні універсального, ні спеціального контейнера. Також, з наданих Відповідачем доказів, а саме фото транспортного засобу в момент виникнення спірних правовідносин, вбачається відсутність жодного видимого маркування контейнеру (розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м; місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера). Крім того, товарно-транспортні накладні не містять жодних посилань на те, що перевезення вантажу здійснюється в контейнері, а саме не містить інформації про номер контейнера і відправницький контрольний знак. Зазначив, що позивачем, всупереч положенням п. 17.9,17.10 Правил №363 не надано договору приймання вантажів для перевезення в контейнерах, який повинен містити дані про обсяги перевезень вантажів у контейнерах кожного типу, графік завезення порожніх і вивезення завантажених контейнерів від вантажовідправника, порядок виконання завантаження і розвантаження контейнерів (із зніманням чи без знімання їх з рухомого складу, виконавець механізованого вантаження і розвантаження контейнерів з рухомого складу), надання вантажовідправником і вантажоодержувачем майданчиків для короткочасного зберігання контейнерів, порядок і терміни повернення порожніх контейнерів, термін обороту контейнерів). Таким чином позивач здійснював вантажні перевезення контейнеровозом з порушенням правил їх експлуатації в розумінні вищезазначених міжнародних та національних норм.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не находив.
Позивачем подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні.
Розглянувши сказане клопотання, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 3 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
          Зважаючи на те, що оскаржене рішення ухвалено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, а також те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання скаржника про розгляд справи за його участю.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно змісту постанови від 01.08.2023 серії АА №00013296, 25.07.2023 о 13 год. 08 хв., за адресою Н-11, км 76+702, Дніпропетровська обл., на автоматичному зважувальному комплексі WIM-78, зафіксовано транспортний засіб Scania R500 д.н.з. НОМЕР_1 , з перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР: перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,525% (2,21 тон), при помилковому нормативному показнику 40 тонн. Фактична маса з урахуванням встановленої законом похибки склала 42,210 тон.
Згідно змісту постанови від 03.08.2023 серії АА №00013364, 29.07.2023 о 14 год. 44 хв., за адресою Н-11, км 76+702, Дніпропетровська обл., на автоматичному зважувальному комплексі WIM-78, зафіксовано транспортний засіб Volvo FH 04 д.н.з. НОМЕР_2 з перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР: перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,413% (2,165 тон), при помилковому нормативному показнику 40 тон. Фактична маса з урахуванням встановленої законом похибки склала 42,165 тон.
Суд першої інстанції позов задовольнив.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII, Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III, норми Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Відповідальність за частиною 2 статті 132-1 КУпАП настає за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.
Санкція частини 2 ст. 132-1 КУпАП передбачає накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі: 
п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; 
однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%;
двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%;
трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.
Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Перевіряючи правомірність вказаних постанов суд виходив з того, що відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України "Про автомобільний транспорт".
Частинами 14, 17 статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
За визначенням, наведеним в абзаці 54 статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 N 1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (Порядок N1567).
Цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.
Згідно з пунктами 3, 4 Порядку N 1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Пунктами 12, 14 Порядку N 1567 передбачено, що рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.
Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Згідно з пунктом 15 Порядку N1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: 
наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; 
додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; 
додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР); 
відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; 
оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; 
додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; 
наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; 
додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; 
виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Відповідно до пунктів 21, 22 Порядку N1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).
У разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис.
Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
Розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.
Адміністративно-господарські штрафи стягуються відповідно до закону центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), і зараховуються до Державного бюджету України, крім адміністративно-господарських штрафів, передбачених абзацами чотирнадцятим - шістнадцятим частини першої статті 60 цього Закону, та плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю, які зараховуються до державного дорожнього фонду.
Звертаючись до Правил дорожнього руху, а саме п. 22.5 вантажні автомобілі можуть мати максимальне значення ваги 42 або 44 тони, якщо це двовісний /трьохвісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра. 
Тобто, правилами дорожнього руху передбачено, що це платформа на яку можна встановлювати різні типи контейнерів.
Тобто, відповідно до п. 22.5 ПДР України за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує 
за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, д - 3,75 м), 
за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), 
за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), 
навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі -16 т, строєні -22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11 т, 
здвоєні осі -18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
У наказі «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні» п. 17.3-17.4 зазначено, що контейнери бувають універсальні та спеціальні, що також підтверджує та має своє логічну послідовність, що контейнери є різні за видом.
Отже, і Правила дорожнього руху і наказ Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в України, підтверджують що контейнери є змінними і взагалі деякі з них можуть не належати самому перевізнику відповідно до тих же Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в України, що ще раз підтверджує — контейнеровоз являє собою тягач з платформою на колесах.
Отже, Правила дорожнього руху дають поняття, що контейнеровоз є тягач зі змінною платформою для перевезення різного виду контейнерів.
Позивач є директором товариства з обмеженою відповідальністю «ЕР СІ ГРЕЙН» (Код за ЄДРПОУ 36606909). Відомості є в Єдиному реєстрі підприємств і організацій України. Підприємство здійснює діяльність з вантажних перевезень.
У його власності як фізичної особи перебуває два двох вісні тягачі та три трьох вісні напівпричепи - контейнеровози, які перевозять вантажі у складі наступних составів:?
Транспортний состав з контейнеровозом №1 (Постанова №1): тягач Scania R500д.н.з. НОМЕР_1 - є двох вісним тягачем; напівпричіп-контейнеровоз BODEX KIS 33 д.н.з. НОМЕР_3 - є спеціалізованим трьох вісним вантажним напівпричепом контейнеровозом;
Транспортний состав з контейнеровозом №2 (Постанова №2): тягач Volvo FH 04 д.н.з. НОМЕР_2 - є двох вісним тягачем; напівпричіп-контейнеровоз KOEGEL S 24, д.н.з. НОМЕР_4 – є спеціалізованим трьох вісним вантажним напівпричепом контейнеровозом.
Ці транспортні состави (тягач і причеп) відповідно до договору оренди перебувають у користуванні товариства з обмеженою відповідальністю «ЕР СІ ГРЕЙН» та здійснюють вантажні перевезення.
Контейнеровоз це тягач з причепом, на якому перевозиться зйомний контейнер чи змінний кузов.
Тобто суть типу «контейнеровоз» означає наявність на автомобілі зйомного контейнера чи змінного кузова. Цей контейнер чи змінний кузов у пункті завантаження чи розвантаження може зніматись. Тип даних транспортних засобів вказано у свідоцтвах про реєстрацію.
Отже, дані напівпричепи є спеціалізованими трьох вісними контейнеровозами з двох вісними тягачами, до яких пунктом 22.5 ПДР передбачено вагову норму 42 тони.
Порядок фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 № 1174.
Відповідно до п.п. 2, 16 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 №1174, посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли, тобто упорядковану сукупність відомостей про: 
транспортний засіб; 
відповідальну особу, визначену статтею 14-3 КУпАП; 
наявність/відсутність документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, або дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; 
мета даних, сформованих автоматичним пунктом.
Згідно з п. 11 Порядку №1174 автоматичними пунктами фіксуються правопорушення, передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до п. 8 Порядку №1174 вимоги до технічних засобів автоматичних пунктів визначаються Технічним регламентом засобів вимірювальної техніки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2016 № 163.
Згідно з п.12 Порядку №1174 автоматичний пункт може забезпечувати: 
вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; 
вимірювання загальної маси транспортного засобу; 
визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; 
вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; 
визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу; 
вимірювання габаритів транспортного засобу; 
фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу); 
фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; 
фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); 
первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційної телекомунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; 
автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-телекомунікаційної системи.
Інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційної телекомунікаційної системи у вигляді метаданих (п. 14 Порядку № 1174).
Згідно з п. 15 Порядку №1174 метадані повинні містити дані про: 
засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, рік виготовлення, метрологічні характеристики, найменування власника засобу вимірювальної техніки, документи про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки); 
місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати); найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; 
дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, максимальне дозволене навантаження на вісь, державний номерний знак транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), категорію транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 «Автомобільні дороги. 
Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку», повну масу транспортного засобу, ширину, висоту, довжину, розподіл навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на вісі); 
фотографії транспортного засобу - фронтальна, фотографія державного номерного знака транспортного засобу, фотографія державного номерного знака причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу), оглядова фотографія із зображенням розпізнаного державного номерного знака; 
відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності).
Відповідно до п. 4 абз. 2 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2021 №30, допускається перевищення вагових параметрів на визначеними уп. 22.5 ПДР на 2% (враховуючи сипучість вантажу).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
За приписами ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: 
чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, 
чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, 
чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. 
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 
Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції матеріали справи дають підстави для висновку, шо позивачем доведені обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
При цьому, відповідачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позовних вимог, не доведено правомірність дій/рішень відповідача як суб`єкта владних повноважень.
Оскільки відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не було надано суду будь-яких доказів на доведення законності складених постанов, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підставі для задоволення позову.
При винесені постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення.
Статтями 245-246 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.
Водночас, саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).
Матеріалами справи підтверджується, що напівпричепи є спеціалізованими трьох вісними контейнеровозами з двох вісними тягачами, до яких пунктом 22.5 ПДР передбачено вагову норму 42 тони. 
Однак, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень в порушення зазначених вище вимог щодо обов`язку доказування правомірності своїх дій з приводу складання постанови по справі про адміністративне правопорушення, не надано суду будь-яких доказів на доведення законності складених постанов серії АА №00013296 від 01.08.2023 та серії АА №00013364 від 03.08.2023; при винесені постанов відповідачем не було наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення.
З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправними та скасував постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі: серії АА №00013296 від 01.08.2023 та серії АА №00013364 від 03.08.2023, винесені Державною службою України з безпеки на транспорті, відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. 
Вищезазначене є підставою для висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
В силу ч. 3  ст. 272 КАС України справи, визначені статтею 286 КАС  не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись ст.  241-245,  250,  272, 286, 311,  316,  321,  322    КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.10.2023 року – залишити без змін.
Постанова  суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дня її прийняття 13.12.2023 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова