ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року 
м. Київ
справа № 1.380.2019.000011
провадження № К/9901/21034/19, №К/9901/21647/19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Жука А.В., 
суддів: Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М. 
розглянувши в порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними дій, провадження в якій відкрито 
за касаційними скаргами ОСОБА_1 та Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року (у складі головуючого судді - Мартинюка В.Я.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2019 року (у складі: головуючого судді - Глушка І.В., суддів:  Большакової О.О., Гуляка В.В.), у справі №1.380.2019.000011, 
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) із позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - відповідач), у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив:  
визнати протиправними дії щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення в період перебування з 29.05.2014 до 18.06.2015  у розпорядженні Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників; 
стягнути грошове забезпечення за період перебування у розпорядженні Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників з 29.05.2014 до 18.06.2015 в сумі 68 559,34 грн.;
стягнути середній заробіток у зв`язку з невиплатою належних сум грошового забезпечення при звільненні за період з 06 листопада 2015 року до 19 березня 2019 року в розмірі 529 474,86 грн.
2. В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначав про невиплату йому грошового забезпечення за час перебування у розпорядженні понад 15 днів (з 29.05.2014 до 18.06.2015). Позивач зауважував, що йому було нараховано та виплачено грошове забезпечення лише за 11 робочих днів, що охоплюються періодом з 14.05.2014 по 28.05.2014. 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.04.2019, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2019, адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Офісу великих платників податків ДФС України щодо не нарахування та не виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 в період перебування з 29 травня 2014 року до 18 червня 2015 року у розпорядженні Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників.
Стягнуто з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період перебування у розпорядженні Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників з 29 травня 2014 року до 18 червня 2015 року в сумі 47 526,24 грн за виключенням податків та інших обов`язкових платежів. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
4. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій щодо не нарахування та не виплати грошового забезпечення та про стягнення з відповідача грошового забезпечення за період перебування позивача у розпорядженні Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників з 29 травня 2014 року до 18 червня 2015 року в сумі 47 526,24 грн., є обґрунтованими; водночас, оскільки відповідно до  Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»  індексації підлягають лише грошові кошти громадян, які не мають разового характеру, спірна сума, присуджена до стягнення за рішенням суду з суб`єкта владних повноважень, не підлягає індексації.
5. Щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку у зв`язку з невиплатою належних сум грошового забезпечення при звільненні за період з 06 листопада 2015 року до 19 березня 2019 року в розмірі 529 474,86 грн, суд першої інстанції зазначив, що за наявності спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої  статті 117 КЗпП України  є безпідставним.
6. Суди попередніх інстанцій дійшли висновків, що позивач відповідно до пункту 40 Положення №114 міг бути зарахований у розпорядження Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників строком до двох місяців, з дозволу Міністра; проте, жодних рішень про продовження строку перебування позивача у розпорядженні Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників уповноваженими особами не приймалось, а тому строк перебування позивача у розпорядженні Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників не міг перевищувати 15 діб; вищевикладене свідчить про те, що позивач всупереч вимог Положення №114 перебував у розпорядженні Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників понад установлений 15 денний термін, а саме з 29 травня 2014 року по 18 червня 2015 року.
7. Суд апеляційної інстанції також вказував, що неналежне виконання Міжрегіональним головним управлінням Міндоходів - Центральним офісом з обслуговування великих платників вимог вказаного Положення не може позбавляти позивача права на компенсацію за несення служби у цей період; крім того, в Положенні №114 не міститься застережень, за яких виплата грошового забезпечення припиняється у разі перевищення строку перебування співробітника у розпорядженні з незалежних від нього підстав; разом з тим, період перебування ОСОБА_1 у розпорядженні Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників становив понад 13 місяців.
8. Суд апеляційної інстанції також дійшов висновків, що в порушення вимог Інструкції    та Положення, позивача не було виведено з розпорядження протягом двох місяців і лише 19 червня 2015 року призначено на нову посаду та виведено із розпорядження Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників, тому підстави ненарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення у період перебування його у розпорядженні відсутні; зважаючи на те, що позивач був звільнений з податкової міліції у запас Збройних Сил наказом Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників, то до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби як правонаступника перейшло зобов`язання щодо виплати грошового забезпечення за перебування позивача у розпорядженні Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників у спірний період.
9. Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суди попередніх інстанції зазначали, що так як ОСОБА_1 звільнений з посади та податкової міліції з 05 листопада 2015 року відповідно до наказу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - центрального офісу з обслуговування великих платників від 04.11.2015 №64-ос, та фактичний розрахунок позивачу на день його звернення до суду в частині оспорюваних сум проведено не було, оскільки відповідач правові норми, якими врегульвано спірні правовідносин, розумів так, що грошове забезпечення за період перебування позивача у розпорядженні не слід виплачувати взагалі; спір у цій частині стосується розміру належних звільненому працівникові сум. 
10. А тому, на переконання судів попередніх інстанцій, положення статті 117 КЗпП України не розповсюджується на спірні правовідносини в наведеній частині позовних вимог.
Короткий зміст вимог касаційних скарг 
11. Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій ОСОБА_1 (далі також - касатор-1) звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.04.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2019 в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача середнього заробітку у зв`язку із невиплатою належних сум грошового забезпечення при звільненні за період з 06.11.2015 до 19.03.2019 в розмірі 529  474, 86 грн., і в цій частині ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
12. В обґрунтування заявленої скарги касатор-1 посилається на помилкові висновки судів попередніх інстанцій про нерозповсюдження статті 117 КЗпП України на правовідносини у цій справі. Касатор-1 зазначає, що невиплата грошового забезпечення за весь час перебування позивача у розпорядженні сталась з вини відповідача, на день звільнення з роботи існувала заборгованість із виплати грошового забезпечення, та суди першої та апеляційної інстанцій зобов`язані були застосувати до спірних правовідносин норми частини 2 статті 117 КЗпП України і притягнути відповідача до відповідальності у вигляді стягнення з нього на користь позивача середній заробіток за період з дати звільнення - 06.11.2015 до дати винесення рішення про стягнення невиплаченого грошового забезпечення.
13. У відзиві на касаційну скаргу позивача відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні позову - без змін.
14. Із касаційною скаргою до Верховного Суду звернувся також Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби (далі також - касатор-2), в якій відповідач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.04.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2019 в частині задоволених позовних вимог і в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
15. Касатор-2 наголошує на тому, що перебуваючи у розпорядженні Центрального офісу ОСОБА_1 позивач жодної роботи не здійснював, завдань не виконував, а відтак були відсутні підстави щодо нарахування та виплати грошового забезпечення у період понад 15 діб.
16. Відповідач вказує, що за час перебування позивача у розпорядженні документів (рапортів, подання) щодо призначення його на посаду начальницького складу податкової міліції, не надходило, отже, перебування у розпорядженні ОСОБА_1 у строк більше 15 діб відбулось з вини самого працівника.
17. Відповідач зазначає, що після призначення на посаду, позивач жодного разу не звертався щодо невиплати йому грошового забезпечення у період перебування у розпорядженні; при отриманні фактичного розрахунку, жодного звернення щодо невиплати грошового забезпечення чи порушення роботодавцем законодавства про оплату праці з боку позивача не надходило; отже, в даному випадку позивачеві були здійснені усі виплати в день звільнення, жодних невиплачених сум ОСОБА_2 не оскаржував, тому відсутня будь-яка вина роботодавця та, як наслідок, будь-яка затримка щодо розрахунку при звільненні.
18. Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби у касаційній скарзі також вказує, що в даному випадку позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права у день звільнення - 04.11.2015, а тому позовна заява підлягала залишенню без розгляду; відповідач звертався до суду першої інстанції з таким клопотанням, в задоволенні якого було відмовлено; із вказаним відповідач також не погоджується.
ІІ. РУХ АДМІНІСТРАТИВНОЇ СПРАВИ В СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
19. Касаційна скарга ОСОБА_1 до Верховного Суду надійшла 25 липня 2019 року.
20. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2019 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Жук А.В., судді: Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.
21. Ухвалою Верховного Суду від 06.09.2019 відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.04.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2019 у справі №1.380.2019.000011 (провадження №К/9901/21034/19).
22. Касаційна скарга Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби до Верховного Суду надійшла 01 серпня 2019 року.
23. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 01.08.2023 визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Жук А.В., судді: Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.
24. Ухвалою Верховного Суду від 11.09.2019 відкрито касаційне провадження за скаргою Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України    на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.04.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2019 у справі №1.380.2019.000011 (провадження №К/9901/21647/19).
25. Ухвалою Верховного Суду від 06.12.2023 касаційні скарги ОСОБА_1 та Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби об`єднано в одне касаційне провадження, а справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
26. Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом Міністерства доходів і зборів України від 14.05.2014 №1291-о "Про звільнення з посад працівників податкової міліції" звільнено із займаної посади та зараховано у розпорядження полковника податкової міліції ОСОБА_1 (Т-806117), заступника начальника - начальника головного оперативного відділу спеціалізованої ДПІ з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників.
27. Наказом Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 19.06.2015 №48-о "По особовому складу податкової міліції" призначено полковника податкової міліції ОСОБА_1 (Т-806117), який перебуває в розпорядженні Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників, на посаду заступника начальника оперативного управління    Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів, встановивши йому посадовий оклад згідно зі штатним розписом.
28. Наказом Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 04.11.2015 №64-о звільнено з посади та податкової міліції у запас Збройних Сил за пунктом 64 підпунктом "б" Положення (через хворобу) полковника податкової міліції ОСОБА_1 (Т-806117), заступника начальника оперативного управління Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів, з 05 листопада 2015 року.            
29. Судами попередніх інстанцій встановлено та не заперечується сторонами, що позивачу нараховано та виплачено  грошове забезпечення за 15 днів його перебуванні у розпорядженні.
IV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ ТА ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
30. Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 №4бО-ІХ, що набрав чинності 08.02.2020, внесено ряд змін до Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), зокрема до Глави 2 «Касаційне провадження» Розділу III «Перегляд судових рішень».
31. Разом з тим, пунктом 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
32. Оскільки касаційна скарга подана до набрання чинності Законом України від 15.01.2020 №460-1Х, то здійснюючи касаційний перегляд справи Верховний Суд керується положеннями КАС України, які діяли до набрання чинності вказаним Законом, тобто у редакції Кодексу, чинній до 08.02.2020.
33. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги і на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
34. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
35. Перевіривши за матеріалами справи доводи і вимоги касаційних скарги та правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Верховного Суду зазначає наступне.
36. Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
37. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (стаття 43 Конституції України).
38. Згідно з п.357.1  статті 357 Податкового Кодексу України  форми та розмір матеріального забезпечення осіб начальницького і рядового складу податкової міліції, включаючи грошове утримання, встановлюються Кабінетом Міністрів України.
39. Постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.1998 №1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги»  установлено, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу в порядку, встановленому Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114.
40. Так, Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене  постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114, визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки (далі - Положення №114).
41. Відповідно до пункту 10 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.
42. Розділ IV Положення №114 визначає організаційно-правові засади призначення на посади, переміщення і просування по службі осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. Так, відповідно до пункту 40 Положення № 114 призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції. При цьому враховується таке:
в) при здійсненні організаційно-штатних заходів особи начальницького складу можуть зараховуватися в розпорядження органу внутрішніх справ на строк не більше 15 діб.
У виняткових випадках, пов`язаних з особливими обставинами, перебування в розпорядженні органу внутрішніх справ понад 15 діб, але не більше двох місяців, допускається з дозволу Міністра внутрішніх справ. До цього строку не зараховуються періоди перебування в установлених цим Положенням відпустках /крім відпусток по вагітності, родах і догляду за дитиною/, на лікуванні (обстеженні) у лікувальних закладах;
г) переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу має здійснюватися, як правило, без зарахування їх у розпорядження відповідного органу внутрішніх справ; призначення на посади осіб, які перебувають у розпорядженні відповідного органу, провадиться в найкоротший строк, але не пізніше двох місяців із дня звільнення їх з посади;
43. Відтак, з аналізу підпунктів «в» та «г» слідує, що законодавець передбачив граничний термін перебування особи у розпорядженні, який становить не більше 15 діб, однак, за погодженням Міністра, такий строк може становити не більше двох місяців. Поряд з цим, передбачено вимогу щодо проведення відповідних заходів в найкоротший строк.
44. Відповідно до пункту 12 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.
45. Пунктом 2  постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб"  (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
46. Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою  наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 року за №499; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за №205/14896 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Інструкція №499).
47. Відповідно до п.1.12 Інструкції №499 грошове забезпечення, виплачене особі рядового чи начальницького складу несвоєчасно або виплачене їй у меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, що передував моменту звернення за одержанням недоотриманого грошового забезпечення, протягом якого особа мала на нього право.
48. Пунктом 1.13 Інструкції №499 передбачено, що звернення осіб рядового і начальницького складу щодо неправильної виплати грошового забезпечення розглядаються у встановленому законодавством порядку. Індексація грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу МВС здійснюється в порядку та розмірах, установлених законодавством (пункт 1.14 Інструкції №499).
49. Пунктом 1.18 Інструкції №499 передбачено, що при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.
50. Відповідно до пункту 3.4.1. Інструкції №499 при здійсненні організаційно-штатних заходів особи начальницького складу зараховуються в розпорядження органу внутрішніх справ на строк не більше 15 діб.
51. За змістом пункту 3.4.2 Інструкції №499 у виняткових випадках, пов`язаних з особливими обставинами, перебування в розпорядженні органу внутрішніх справ понад 15 діб, але не більше двох місяців, допускається з дозволу Міністра внутрішніх справ України. Підставою для продовження строку перебування особи в розпорядженні понад 15 діб, але не більше двох місяців, є наказ або письмовий дозвіл Міністра на клопотанні начальника органу про продовження строку перебування в розпорядженні особи начальницького складу, де зазначається конкретна дата, але не більше двох місяців. До цього строку не зараховується період перебування у відпустках та на лікуванні (обстеженні) у лікувальних закладах.
52. Відповідно до абзацу першого пункту 3.4.3. Інструкції №499 виплата грошового забезпечення вказаним особам проводиться з розрахунку посадового окладу за останньою основною штатною посадою окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру, крім премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, протягом строку, установленого Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
53. Суди попередніх інстанцій вказували, що за змістом пункту 3.4.2 Інструкції №499 особа не може перебувати у розпорядженні органу внутрішніх справ більше двох місяців. Натомість, пунктом 3.4.3 вказаної Інструкції встановлено, що у період перебування особи у розпорядження виплачується грошове забезпечення.
54. За висновками судів попередніх інстанцій, в порушення вищезазначених вимог Інструкції №499   та Положення №114 позивача не було виведено з розпорядження протягом двох місяців і лише 19 червня 2015 року призначено на нову посаду та виведено із розпорядження Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників, тому підстави не нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення у період перебування його у розпорядженні були відсутні.
55. Із зазначеними висновками колегія суддів Верховного Суду не може в повній мірі погодитись, з огляду на наступне.
56. Як неодноразово зазначав відповідач, в окремих випадках перебування у розпорядженні понад два місяці продовжується без оплати, а за час перебування у розпорядженні МГУ Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників (з 29 травня 2014 року по 18 червня 2015 року) документів (рапортів, подання) щодо призначення на посаду начальницького складу податкової міліції від позивача не надходило. Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи, оскільки джерелами права, які врегульовують спірні правовідносини, не передбачено такої підстави для своєчасного призначення особи на посаду із розпорядження, як подання нею (особою) відповідного рапорту; відповідачем не наведено конкретних правових норм, які це передбачають.
57. Щодо протиправності дій відповідача в частині ненарахування та невиплати грошового забезпечення в період перебування позивача у розпорядженні за спірний період слід зауважити, що пунктом 1.6 Інструкції №499 встановлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (абзац перший). За час відсутності особи рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ на службі без поважних причин (прогул) грошове забезпечення не виплачується (абзац другий).
58. Абзацом другим пункту 3.4.3. Інструкції №499  передбачено, що особам, які перебувають у розпорядженні і не виходять на службу без поважних причин або стосовно яких до фінансових підрозділів не надано відомості про облік їх робочого часу, грошове забезпечення не виплачується.
59. Повертаючись до матеріалів даної справи, в обґрунтування позовних вимог позивач, окрім іншого, зазначав про те, що, перебуваючи у розпорядженні, він щоденно виходив на робоче місце, яке займав до переведення у розпорядження, виконував вказівки керівника і здійснював управління роботою своїм підрозділом.
60. У спростування таких доводів, відповідач впродовж розгляду даної справи у судах попередніх інстанціях та у касаційній скарзі зазначав про їх безпідставність, оскільки: 
по-перше, згідно табеля обліку робочого часу Центрального офісу за період з 29.05.2014 по 18.06.2015 року ОСОБА_1 перебуваючи у розпорядженні у графі «відпрацьовано за місяць» - проставлено « 0» днів; 
по-друге, робоче місце, яке займав до переведення у розпорядження (заступника начальника - начальника головного оперативного відділу спеціалізованої ДНІ з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів Центрального офісу з обслуговування великих платників) знаходилося у м. Львові, а перебуваючи у розпорядженні Центрального офісу робоче місце знаходилося у м. Києві по вул. Леванєвського, 2; 
по-третє: табелювання ОСОБА_1 здійснювало Міжрегіональне Головне управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників, що знаходилося за адресою: м. Київ, вул. Леванєвського, 2, а не СДПІ з ОВП у м. Львові МГУ Міндоходів, що знаходилося за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 35; 
по-четверте: яку роботу та чиї вказівки виконував та яким підрозділом здійснював управління невідомо, оскільки позивач не перебував у трудових відносинах та не був працівником СДГІІ, тому СДПІ не могло здійснювати контроль за його виходом на роботу, табелювання ОСОБА_1 . СДПІ не здійснювало, оскільки, згідно табеля обліку робочого часу оперативного управління СДПІ з ОВП у м. Львові МГУ Міндоходів прізвище позивача відсутнє серед працівників та не могло там числитися, оскільки він не був працівником зазначеного підрозділу та не мав жодного права там працювати.
61. Як свідчать матеріали даної справи, на підтвердження наведеного Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби разом із додатковими поясненнями від 19.03.2019 (а.с. 90) надав, зокрема, службову записку Міжрегіонального оперативного управління Офісу великих платників податків ДФС від 15.03.2019 №17179/28-10-21-03-01, в якій, як зазначає відповідач, чітко зазначено, що ОСОБА_3 за період з 29.05.2014 по 18.06.2015 за адресою: м.Київ, вул. Леванєвського,2, не перебував, будь-якої роботи та завдань не виконував та табелі обліку робочого часу тощо.
62. Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
63. Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
64. Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
65. Проаналізувавши зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів Верховного Суду констатує, що судами попередніх інстанцій не надано оцінки всім наявним у справі доказам (зокрема, тим, якими відповідач обґрунтовує обставини, що призвели до невиплати грошового забезпечення за період перебування позивача у розпорядженні), які можуть свідчити про відсутність позивача в місці розпорядження та невиконання ним роботи. Окрім того, дійшовши висновків про необхідність задоволення даної позовної вимоги, судами попередніх інстанцій не враховано вимоги абзацу другого пункту 3.4.3. Інструкції №499.
66. Вказане свідчить про передчасність висновків судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення у період перебування його у розпорядженні Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників у сумі сумі 47 526 грн. 
67. Верховний Суд додатково звертає увагу, що принцип з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі повинні бути повністю встановлені обставини справи, дослідженні усі докази, які можуть встановити ці обставини, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення. Судом мають бути визначені обставини, які необхідно встановити для вирішення спору, з`ясовано якими доказами сторони можуть обґрунтувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин, в разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити певні обставини, а також надати суду додаткові докази тощо.
68.  Колегія суддів зауважує, що повноваженнями Верховного Суду є надання оцінки застосування судами першої та/або апеляційної інстанції застосування норм матеріального та процесуального права. Вимоги КАС України встановлюють обмеження щодо дослідження судом касаційної інстанції обставин справи та доказів на стадії касаційного розгляду справи.
69. А тому, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
70. Щодо інших доводів сторін Верховний Суд зазначає, що в контексті встановлених обставин у цій справі можна дійти висновку про недотримання суб`єктом владних повноважень вимог Положення №114 та Інструкції №499 в частині своєчасного призначення та виведення позивача із розпорядження, однак предметом даного публічно-правового спору є саме правомірність нарахування та виплати грошового забезпечення у спірний період.
71. Окрім цього, як видно зі змісту касаційної скарги Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, відповідач вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме незалишення судом першої інстанції даної позовної заяви без розгляду.
72. Слід коротко зауважити, що предметом розгляду цієї справи є правомірність нарахування та виплати грошового забезпечення (заробітної плати) позивача, а тому в силу вимог частини 2 статті 233 КЗпП України ОСОБА_1 мав право звернутися до суду з цим позовом.
73. Що стосується позовної вимоги про стягнення середнього заробітку у зв`язку з невиплатою належних сум грошового забезпечення при звільненні, то фактично дана вимога є похідною від першої, та її задоволення і розмір присуджених до виплати сум нерозривно пов`язані із розглядом вимоги про стягнення невиплаченого грошового забезпечення. А тому, в цій справі до такої вимоги слід також застосовувати строки, передбачені частиною 2 статті 233 КЗпП України.
74. Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
75. Відповідно до частини 2 статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
76. Враховуючи наведене, перевіривши за матеріалами адміністративної справи доводи касаційних скарг, Верховний Суд дійшов висновків, що в силу положень частини 2 статті 353 КАС України касаційні скарги слід задовольнити частково, оскаржувані судові рішення - скасувати, а справу - направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
77. Під час нового розгляду цієї справи необхідно врахувати висновки, зроблені у цій постанові, та на основі закріплених у КАС України принципів, забезпечити рівні права учасників процесу у наданні ними доказів для всебічного і повного дослідження та вивчення всіх обставин даної справи, необхідних для прийняття законного й обґрунтованого судового рішення.
78. Колегія суддів вважає, що Судом надано відповідь на всі доводи касаційних скарг, які можуть вплинути на правильність розгляду цієї справи на цій стадії судового розгляду.
79. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359, Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційні скарги ОСОБА_1 та Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби задовольнити частково.
2. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2019 року у справі №1.380.2019.000011 скасувати.
3. Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції - Львівського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук
Н.М. Мартинюк
Ж.М. Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду