Справа № 127/12300/23
Провадження № 22-ц/801/2178/2023
Категорія: 45
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року	Справа № 127/12300/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Оніщука В. В. (суддя-доповідач),
суддів: Медвецького С. К., Копаничук С. Г., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Комунальне підприємство «Вінницька транспортна компанія»,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення,
за апеляційними скаргами адвоката Лисого Олександра Васильовича в інтересах ОСОБА_1 та Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2023 року, ухвалене у складі судді Романюк Л. Ф. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог 
У квітні 2023 року ОСОБА_1  звернулась в суд із позовом до Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Позовні вимоги мотивовані тим, що на розгляді у Вінницькому міському суді Вінницької області перебував обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄОДР 27 лютого 2020 року за № 12020020010000476 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 27 лютого 2020 року близько о 05:50 год. водій ОСОБА_2 керуючи технічно справним тролейбусом марки «ЗШУ-9» бортовий номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Брацлавській в м. Вінниці, зі сторони проспекту Коцюбинського виїхала на регульоване перехрестя з вулицею Данила Нечая на червоний (забороняючий рух) сигнал Світлофора, чим створила небезпеку для руху водію ОСОБА_3 , який керуючи технічно справним мікроавтобусом Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_2 рухався зі сторони вулиці Нансена по вул. Данила Нечая на зелений (дозволяючий рух) сигнал світлофора, внаслідок чого, з необережності, ОСОБА_2 допустила зіткнення вказаних транспортних засобів.
Внаслідок даної ДТП пасажир автомобіля марки Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 271/281/482 від 25 травня 2020 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: «закритого перелому правої променевої кістки із незначним зміщенням, які належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, оскільки не являлися небезпечними доля життя в момент заподіяння, та не продовжувались загрозливими для життя явищами, однак за своїм характером потягли тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я».
У вище вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_1 визнано потерпілою.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2023 року за клопотанням захисника обвинуваченої ОСОБА_2 вона була звільнена від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Водій ОСОБА_2 перебувала у трудових правовідносинах із відповідачем КП «Вінницька транспортна компанія» та під час вчинення ДТП виконувала трудові обов`язки, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит представника потерпілої ОСОБА_4 за вих. № 303 від 01.04.2021 року та копією шляхового (дорожнього) листа від 27.6.2021 року. А відтак, саме зазначене товариство має відшкодовувати позивачу завдану моральну шкоду.
ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, наявність якої обґрунтовується фізичним болем та стражданнями, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я. В момент ДТП, у результаті якої ОСОБА_1 були заподіяні тілесні ушкодження, вона перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров`я та життя.
В подальшому ОСОБА_1 зверталась до КНП «Вінницької міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги» де їй надана медична допомога, зроблено гіпсову іммобілізацію та в подальшому перебувала на амбулаторному лікуванні у сімейного лікаря, що підтверджується випискою № 2965 від 27 лютого 2021 року.
Впродовж усього періоду лікування, почувалась незручно, дискомфортно, з необхідністю пристосовуватися до негативних умов існування оскільки права рука була в гіпсовій пов`язці.
Також на той час позивачка потребувала стороннього догляду, додаткового харчування, до моменту повної консолідації перелому. 
Крім того, позивачці рекомендоване оперативне лікування, що підтверджується консультаційним висновком спеціаліста від 02 березня 2021 року, однак таке не проводилось у зв`язку з відсутністю коштів.
У зв`язку із викладеним, ОСОБА_1 звернувшись в суд із даним позовом, просила стягнути з КП «Вінницька транспортна компанія» на її користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 70 000 грн. та судові витрати.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково та стягнуто з КП «Вінницька транспортна компанія» на її користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. та судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що такий розмір моральної шкоди відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних і душевних страждань потерпілої та їх тривалість.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
З таким рішенням не погодилися сторони у справі та у жовтні 2023 року подали апеляційні скарги, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили рішення суду першої інстанції скасувати.
Адвокат Лисий О. В. в інтересах ОСОБА_1 просив ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Відповідач КП «Вінницька транспортна компанія» просив ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Медвецький С. К.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 жовтня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою позивачки та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року апеляційну скаргу відповідача залишено без руху.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року апеляційну позивачки призначено до розгляду на 09 листопада 2023 року у порядку письмового провадження.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 листопада 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою відповідача та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09 листопада 2023 року справу призначено до розгляду на 30 листопада 2023 року у порядку письмового провадження. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга позивачки обґрунтована тим, що при визначенні розміру моральної шкоди судом першої інстанції не було враховано глибину фізичних та душевних страждань, завданих ОСОБА_1 , яка є людиною похилого віку, наявність перешкод у реалізації своїх життєвих планів, а також вимоги розумності та справедливості. До того ж протягом усього часу перебування позивачки на лікуванні будь-якої допомоги від відповідача не надходило.

КП «Вінницька транспортна компанія» у своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що кримінальне провадження щодо водія ОСОБА_2 було закрито без встановлення її вини. Крім того про відсутність вини свідчать висновки ряду експертиз.
Окрім того цивільно-правова відповідальність КП «Вінницька транспортна компанія» на момент ДТП була застрахована, відтак суд першої інстанції своїм рішенням вирішив питання про права страховика, який не був залучений до участі у справі. Також на думку, відповідача до участі у справі мала бути залучена і сама ОСОБА_2 .

Фактичні обставини справи, встановлені судом
На розгляді у Вінницькому міському суді Вінницької області перебував обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 27 лютого 2020 року за № 12020020010000476 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 27 лютого 2020 року близько о 05:50 год. водій ОСОБА_2 керуючи технічно справним тролейбусом марки «ЗШУ - 9» бортовий номер 206, рухаючись по вул. Брацлавській в м. Вінниці, зі сторони проспекту Коцюбинського виїхала на регульоване перехрестя з вулицею Данила Нечая на червоний (забороняючий рух) сигнал Світлофора, чим створила небезпеку для руху водію ОСОБА_3 , який керуючи технічно справним мікроавтобусом Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_2 рухався зі сторони вулиці Нансена по вул. Данила Нечая на зелений (дозволяючий рух) сигнал світлофора, внаслідок чого, з необережності, ОСОБА_2 допустила зіткнення вказаних транспортних засобів.
Внаслідок даної ДТП пасажир автомобіля марки Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 відповідно до висновку судово - медичної експертизи № 271/281/482 від 25.05.2020 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: «закритого перелому правої променевої кістки із незначним зміщенням, які належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, оскільки не являлися небезпечними доля життя в момент заподіяння, та не продовжувались загрозливими для життя явищами, однак за своїм характером потягли тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я».
У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_1 визнано потерпілою. 
ОСОБА_1 зверталась до КНП «Вінницької міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги» де їй надана медична допомога, зроблено гіпсову іммобілізацію та в подальшому перебувала на амбулаторному лікуванні у сімейного лікаря, що підтверджується випискою № 2965 від 27 лютого 2021 року (а. с. 8-9).
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2023 року задоволено клопотанням захисника та звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності (а. с.12-14).
Водій ОСОБА_2 перебувала у трудових правовідносинах із відповідачем КП «Вінницька транспортна компанія» та під час вчинення ДТП виконувала трудові обов`язки, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит представника потерпілої ОСОБА_4 за вих. № 303 від 01 квітня 2021 року та копією шляхового (дорожнього) листа від 27 червня 2021 року (а. с.10-11).
На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність КП «Вінницька транспортна компанія» була застрахована у ПАТ «СК «Місто» на підставі Договору № 318-000015 від 27 лютого 2019 року. Строк дії договору з 00 год. 00 хв. 01 березня 2019 року по 24 год. 00 хв. 28 лютого 2020 року.

Позиція суду апеляційної інстанції
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.
Проте, із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна, як держава, яка прагне вступу в Європейський Союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.
Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" .
Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Вказаним Законом визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.
Згідно зі статтею 3 даного Закону, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до статті 5 вказаного Закону, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 даного Закону).
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Згідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Відповідно до частини першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) від 04 липня 2018 року зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, розмежувавши інститути регресу та суброгації. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.
Основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми (постанова ВП ВС від 14.12.2021 року у справі №147/66/17, провадження №14-95цс20; від 03.10.2018 року у справі №760/15471/15-ц, провадження №14-316цс18).
Апеляційним судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована ПАТ «СК «Місто», однак страховик до участі у справі в якості співвідповідача не залучався.
За приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Право на ефективний судовий захист регламентовано також статтею 2 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року та статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України, яка регламентує право на звернення до суду за захистом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі №372/51/16-ц, зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів і обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, як вказано у висновках Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц.
Отже, за приписами закону позивач самостійно визначається з колом осіб, які є відповідачами у справі.
За змістом норм цивільного процесуального права, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.
При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.
У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі, як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.
Частиною четвертою статті 12 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Враховуючи, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик відповідача, який не був залучений до розгляду даної справи, позивачка не надала доказів, які б свідчили про її звернення до страхової компанії з приводу виплати страхового відшкодування, та які б підтверджували недостатність страхового відшкодування, що є необхідним для вирішення даного спору, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
З огляду на викладене, апеляційний суд не дає оцінки доводам сторін, оскільки це, з урахуванням принципу змагальності, має вирішуватися у справі з належним колом осіб.
Колегія суддів звертає увагу ОСОБА_1 на те, що вона не позбавлена права на звернення до суду із відповідним позовом, правильно визначивши при цьому суб`єктний склад сторін.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Отже, доводи апеляційної скарги відповідача частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду спарви. Суд першої інстанції викладеного не врахував та прийшов до передчасного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для його скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 

Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».
Оскільки позовні вимоги та апеляційна скарга позивачки задоволенню не підлягають, витрати зі сплати судового збору слід залишити за державою, а витрати на правничу допомогу - за ОСОБА_1 .
Водночас розмір сплаченого судового збору відповідачем за подання апеляційної скарги у розмірі 1 288,32 грн (платіжна інструкція № 5263 від 02 листопада 2023 року), яка підлягає задоволенню, необхідно компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Лисого Олександра Васильовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» задовольнити.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Вінницька транспортна компанія» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, відмовити.
Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 288,32 грн, понесені Комунальним підприємством «Вінницька транспортна компанія» в суді апеляційної інстанції, компенсувати за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий                                                                  В. В. Оніщук

Судді                                                                          С. К. Медвецький

                                                                                С. Г. Копаничук