Номер провадження: 22-ц/813/1013/23 
Справа № 522/14503/19
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2023 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М. 
                        за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , інтернет-видання « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та інтернет-видання «www.048ua» про визнання інформації недостовірною та зобов`язання її спростувати, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням Середи І.В. 15 березня 2021 року у м. Одеса, -
встановила:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із позовною заявою до ОСОБА_2 , інтернет-видання «oblvesti.com.ua» та інтернет-видання «www.048ua» про визнання інформації недостовірною та зобов`язання її спростувати (а.с. 2-4).
В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що у провадженні Приморського районного суду м. Одеси розглядаються обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №12019162500000298 від 04 лютого 2019 року, за обвинуваченням гр. ОСОБА_1 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України. Вироку суду у справі не ухвалено. Однак, незважаючи на закладений у Конституції України принцип презумпції невинуватості, 01 серпня о 13:28 год. на сторінці свого профілю у соціальній мережі Facebook», відповідач ОСОБА_2 зробила пост, в якому вона назвала позивача «ґвалтівником». Даний пост у декількох інтерпретаціях був процитований інтернет-виданнями «048 сайт города Одессы» та « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». В даних статтях застосовані такі речові конструкції як: «систематически насиловал», «насильник-педофил». Розповсюдження даних висловлювань є поширенням недостовірної інформації стосовно гр. України ОСОБА_1 , яка нічим не підтверджується, спростовується відсутністю рішення суду про нібито його вину та грубо порушує його честь та гідність, принцип презумпції невинуватості та підлягають спростуванню. Поширена відповідачем інформація про те, що позивач є «ґвалтівником» та «педофілом» вказує на те, що ним було вчинено кримінальне правопорушення та його вже засуджено до винесення вироку суду, який набрав законної сили. Тобто, поширена інформації є негативною, має ознаки наклепу, принижує оцінку позивача в соціумі, родині та власне ставлення до себе, тобто порушує його право на повагу до честі та гідності.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 березня 2021 року позов ОСОБА_1 було залишено без задоволення (а.с. 119-120).
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с. 122).
Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду не надходив, що не заважає розгляду справи у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.
Сторони про розгляд справи на 12.09.2023 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.
Заяв, клопотань від сторін по справі на адресу Одеського апеляційного суду не надходило.
Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутністю.
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що 01 серпня 2019 року о 13:28 годині ОСОБА_2 , на власній сторінці її профілю у соціальній мережі «Fасеbоок», зробила пост про сексуальне насильство над 8-річною дитиною, чия мати звернулась до неї як правозахисниці за допомогою, щоб знайти адвоката для захисту порушених дитини та надати їй кваліфіковану правову допомогу. При цьому, у вказаному пості ОСОБА_2 жодного разу не називала ані номер кримінального провадження, фігурантом якого є позивач, ані суд, який розглядає вказане кримінальне провадження, ані інших персональних даних жодних осіб. 
Метою вказаного поста стало публічне звернення за допомогою у пошуках адвоката, оскільки у мами дівчинки після важкого лікування онкологічної хвороби грошей на правову допомогу не було.
З наявних у матеріалах справи роздруківок сторінок інтернет-видання « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та інтернет-видання « ІНФОРМАЦІЯ_2 » вбачається розповідь про історію 8-річної дівчинки, її сім`ю, маму та друга матері, відносно якого вживаються слова «ґвалтівник», «педофіл». Колегія суддів враховує, що на сторінці профілю ОСОБА_2 у соціальній мережі «Fасеbоок» у пості від 01 серпня 2019 року слова «ґвалтівник», «педофіл» тощо автором не вживаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України.
Нормами статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, дана норма закріплена в ч. 4 ст. 32 Конституції України.
Згідно зі статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Відповідно до норми ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі – постанова Пленуму ВСУ) зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.
Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
У п. 15 Пленум роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила.
Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.
Положеннями статті 201 ЦК України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.
Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.
Згідно п. 19 постанови Пленуму ВСУ, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Згідно ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.
Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.
Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.
Колегія суддів враховує, що у пості ОСОБА_2 від 01 серпня 2019 року, розміщеного у соціальній мережі «Fасеbоок», не міститься жодної інформації та даних, які б могли дати підстави ідентифікувати особу, про яку йде мова у пості, як позивача у справі ОСОБА_1 . 
Безпідставним при цьому є посилання представника позивача адвоката Погібко О.О. на те, що у вищевказаному інформаційному пості ОСОБА_2 у соціальній мережі «Fасеbоок» було зазначено про справу щодо «педофіла» та «ґвалтівника» із зазначенням найменування суду та часу судового засідання, оскільки із наданих самим представником позивача роздруківок з соціальної мережі «Facebook» та інтернет-видань «048 сайт города Одессы» та «oblvesti.com.ua» вбачається, що вони не містять жодної інформації про кримінальне провадження та особу, яка притягується до відповідальності, а також про найменування суду та дати і часу проведення судового засідання.
Той факт, що ОСОБА_1 з власної ініціативи ідентифікував себе у якості особи, про яку йде мова у вищезазначених інтернет-виданнях та у пості ОСОБА_2 від 01 серпня 2019 року, викладеному у соціальній мережі «Fасеbоок», не може свідчити про порушення його прав з боку відповідачів, які, як вже вказувалось вище, у своїх статтях та пості не розголошували особисті дані ОСОБА_1 .
Враховуючи зазначене, колегія суддів доходить до висновку, що на обґрунтування позиції та доводів позивача ОСОБА_1 , жодних доказів останнім подано не було, а відповідно існування обставин, які зазначені у позові, належними та допустимими доказами не підтверджено.
Доводи апеляційної скарги є аналогічними аргументам позовної заяви, які суд першої інстанції належним чином перевірив та, ухвалюючи рішення, спростував з наведенням відповідних обґрунтованих мотивів.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 березня 2021 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування  немає.  
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 березня 2021 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 20 вересня 2023 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        О.В. Князюк

                                                       О.М. Таварткіладзе