УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/5662/22 Головуючий у 1-й інст. Літвин О. О. 
Категорія 10 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Коломієць О.С.
суддів Шевчук А.М., Талько О.Б. 
з участю секретаря
судового засідання         Кузьменко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №285/5662/22 за позовом ОСОБА_1 до Звягельської міської ради, третя особа – Державна інспекція архітектури та містобудування України про визнання права власності 
за апеляційною скаргою Державної інспекції архітектури та містобудування України 
на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Літвин О.О. 
в с т а н о в и в:
У жовтні 2022 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на самочинно збудований гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 . 
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що йому на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,00275 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої – для будівництва індивідуальних гаражів, на якій протягом 2003 року позивачем було побудовано одноповерховий гараж. 
01 серпня 2022 року Новоград-Волинським міжміським бюро технічної інвентаризації Житомирської області на його ім`я було виготовлено технічний паспорт на вказаний гараж. Відповідно довідки №10/20 від 16.09.2022 року одноповерховий гараж № НОМЕР_1 відповідає вимогам державних будівельних норм, побудований в межах відведеної земельної ділянки у відповідності до містобудівних вимог відносно прилеглих земельних ділянок, будівель і споруд та може використовуватись за призначенням. У вересні 2022 року позивач вирішив зареєструвати право власності на вказаний гараж, але йому було відмовлено по причині відсутності у повному обсязі документів. Вказує, що оскільки будівництво гаража було проведено ще у 2003 році, то на даний час у нього немає відповідної документації, яка б давала б йому право виконувати будівельні робити та затвердженого в установленому прядку проекту. Гараж має статус самочинно збудованого об`єкту. Узаконення у позасудовому порядку гаража є неможливим, тому він змушений звернутися до суду із позовом про визнання право власності на гараж.
Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 квітня 2023 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, представник третьої особи – Державної інспекції архітектури та містобудування України (далі – ДІАМ України) подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не врахував той факт, що позивач не звертався до органу державного архітектурно-будівельного контролю для набуття права власності та введення об`єкта в експлуатацію у встановленому законом порядку, а одразу звернувся до суду з даним позовом. Відповідь, надана ДІАМ на лист позивача від 07.03.2023 року про надання роз`яснень щодо реєстрації права власності на гараж, розглянута у порядку Закону України «Про звернення громадян» та не є відмовою у прийнятті в експлуатацію самочинно збудованого об`єкта будівництва. Окрім того, у позивача відсутні документи, які надають право виконувати будівельні роботи (проектна та робоча документації), немає результатів експертизи проекту будівництва, як доказу відсутності порушень будівельних норм, так і документи, що засвідчували б прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, наявність яких є обов`язковою відповідно до ст.27, 29-31, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року №3038-VI.
Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін. На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що він звертався до компетентного органу - Державної інспекції архітектури містобудування із заявою від 07 березня 2023 року, предметом якої було прийняття в експлуатацію гаража. Компетентний орган 27 березня 2023 року своїм листом №2189/05/13-23 фактично відмовив у прийнятті в експлуатацію гаража, не дотримуючись порядку та процедури прийняття самочинного об`єкта будівництва до експлуатації. Вказує, що гараж відповідає вимогам будівельних норм, побудований в межах відведеної земельної ділянки у відповідності до містобудівних вимог відносно прилеглих земельних ділянок, будівель та споруд та може використовуватися за призначенням, про що свідчить технічних паспорт.
У судовому засіданні представник третьої особи доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити вимоги, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. 
У судовому засіданні представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Представник відповідача – Звягельської міської ради Житомирської області в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі.
За приписами ст.372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,00275 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва індивідуальних гаражів, що підтверджується копією державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЖТ №049650 від 03.01.2002 року та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0500872352022 від 13.09.2022 року (а.с.6-10).
01 серпня 2022 року КП «Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської області було виготовлено на замовлення ОСОБА_1 технічний паспорт на гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12-16).
Згідно довідки Управління містобудування, архітектури та земельних відносин Новоград-Волинської міської ради №10/20 від 16.09.2022 року одноповерховий гараж № НОМЕР_1 , розташований на АДРЕСА_1 відповідає вимогам державних будівельних норм, побудований в межах відведеної земельної ділянки у відповідності до містобудівних вимог відносно прилеглих земельних ділянок, будівель і споруд та може використовуватись за призначенням (а.с.11).
27 березня 2023 року ДІАМ України було надано відповідь №2189/05/13-23 на звернення ОСОБА_1 від 07.03.2023 року, в якій було роз`яснено порядок отримання дозвільних документів, а також зазначено правові основи та порядок проектування, будівництва і введення в експлуатацію об`єктів (а.с.51-52).
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач самочинно побудував гараж на належній йому на праві власності земельній ділянці, яка була виділена саме для цих цілей, він не порушує нормативних містобудівних вимог, придатний до нормальної експлуатації і може використовуватись за призначенням, питання щодо прийняття гаража в експлуатацію було предметом розгляду компетентного державного органу, а іншого шляху оформлення права власності на гараж, ніж звернення з відповідним позовом до суду, у позивача немає.
Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Частиною другою статті 329 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).
Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Згідно зі статтею 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.
Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.
Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.
Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
За загальним правилом, встановленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Частиною другою ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено заборону на виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.
Також заборонена експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію (частина восьма статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Отже, відсутність дозволу на будівництво (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), проєкта (будівельного паспорта) або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої  статті 376 ЦК України.
У справі, яка переглядається, встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0027 га, кадастровий номер 1811000000:00:036:0745, цільове призначення якої – для будівництва індивідуальних гаражів, (код класифікації видів цільового призначення земель - 02.05).
У 2003 році без належних дозвільних документів на зазначеній земельній ділянці збудовано гараж, загальною площею 22,3 кв.м.
Відповідно до частини третьої, п`ятої статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Формулювання статті 376 ЦК України виключає можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.
Однак, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не звернув увагу на ті обставини, що ОСОБА_1 здійснив будівництво гаража без відповідних документів, які дають право виконувати будівельні роботи: дозволу на будівництво (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), проєкта (будівельного паспорта). При цьому, суд також не врахував, що довідка Управління містобудування, архітектури та земельних відносин № 10/22 від 16.09.2022, встановлює лише відповідність розташування оскаржуваного об`єкта вимогам ДБН, однак вона не є доказом відсутності порушень будівельних норм.
Також частиною першою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.
Відповідно до пункту 17 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого Постановою КМУ від 13.04.2011 № 461, замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю один примірник декларації. 
Орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та забезпечує внесення інформації , зазначеної у декларації, до реєстру. 
Таким чином, звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного орану, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. 
Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладених у постановах у справі № 640/13030/16-ц від 04.06.2018 та у справі № 308/5988/17 від 18.02.2019.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Державної інспекції архітектури та містобудування України із листом від 07.03.2023 року про надання роз`яснень щодо реєстрації права власності на гараж. 
27 березня 2023 року Державна інспекція архітектури та містобудування України, розглянувши лист позивача в порядку Закону України «Про звернення громадян», надала відповідь, в якій роз`яснила порядок реєстрації права власності на гараж, і дана відповідь за своїм змістом не є рішенням компетентного державного орану про відмову прийнятті в експлуатацію самочинно збудованого об`єкта будівництва в розумінні положень вказаних норм права та висновків Верховного Суду. 
Отже, висновок суду першої інстанції про те, що питання щодо прийняття гаража в експлуатацію було предметом розгляду компетентного державного органу є помилковим. 
З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що ОСОБА_1 здійснив будівництво гаража, хоча і на земельній ділянці, яка і була відведена йому для цієї мети, однак без відповідних документів, які дають право виконувати будівельні роботи: дозволу на будівництво (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), проєкта (будівельного паспорта), і позивач не звертався до компетентного державного органу з приводу набуття права власності та введення об`єкта до експлуатації у встановленому законом порядку, висновок суду першої інстанції про наявність підстав, передбачених статтею 376 ЦК України, для визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва в судовому порядку є помилковим.
Отже, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову з вищевказаних підстав (п.3, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).
Відповідно до положень ч.6 ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивач є особою з інвалідністю першої групи, суд компенсує Державній інспекції архітектури та містобудування України за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1488,60 грн.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України   задовольнити.
Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Звягельської міської ради про визнання права власності на гараж.
Компенсувати Державній інспекції архітектури та містобудування України за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1488,60 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий                                               Судді