КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М           У К Р А Ї Н И
 
13 вересня 2023 року                                                                                              м. Київ
 
Унікальний номер справи № 370/1126/22
Апеляційне провадження № 22-ц/824/10688/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого  -  Левенця Б.Б.,
     суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,
            за участю секретарів  судового засідання - Савлук І.М., Котляр К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 20 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Тандира О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки з майна, що перебуває у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності, -
в с т а н о в и в :
 
У серпні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом на обґрунтування якого зазначив, що йому на праві приватної власності згідно державного акту на земельну ділянку серії РЛ № 595042 від 11.04.2011 року належить земельна ділянка площею 0,2536 га, яку він придбав у ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки №2154 від 10.12.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яремчук М.В. 
На вказаній земельній ділянці позивачем в 2010-2011 роках збудований житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 300,1 кв.м, житловою 188,7 кв.м. Вказаний будинок належить позивачу на праві особистої власності згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.02.2012 року серії НОМЕР_1 .
Раніше вказана земельна ділянка площею 0,254 га належала на праві особистої власності ОСОБА_4 , який згідно договору купівлі-продажу від 19.10.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, реєстровий №1747, продав ОСОБА_3 .
Колишня дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_2 оспорила вказані договори купівлі- продажу земельної ділянки в суді. Так, рішенням Макарівського районного суду Київської області від 02.04.2013 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Яремчук М.В., приватний нотаріус Макарівського районного нотаріального округу Київської області Корнієвська Н.В., про поділ спільного майна та визнання недійсним правочинів. За рішенням суду: визнано недійсним договір купівлі-продажу від 19.10.2010 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 щодо земельної ділянки площею 0,254 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222784600:05:005:009; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 10.12.2010 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки площею 0,254 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222774600:056005:009, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яремчук М.В., зареєстрований в реєстрі за №2154; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,254 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222784600:05:005:0009. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17.10.2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 05.02.2014 року вказане рішення суду залишено без змін.
В 2014 році ОСОБА_2 оспорювала право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 . Рішенням Макарівського районного суду від 12.03.2015 року вказаний позов був задоволений та домоволодіння було визнане спільною власністю подружжя ОСОБА_2 та її колишнього чоловіка ОСОБА_4 . Рішенням Апеляційного суду Київською області від 20.07.2015 року вказане рішення суду було скасоване та винесено нове рішення про відмову в позові ОСОБА_2 . Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 05.11.2015 року рішення Київського апеляційного суду від 20.07.2015 року залишене без змін.
В 2016 році позивач звертався з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в цілому та припинення права власності ОСОБА_2 . В свою чергу ОСОБА_2 звернулась до позивача з зустрічним позовом про визнання незаконними та скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, свідоцтва про право власності на нерухоме майно та державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Так, рішенням Бородянського районного суду Київської області від 21.05.2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Постановою Київського апеляційного суду від 18.09.2019 року вказане рішення скасовано від 21.05.2019 року в частині задоволення зустрічного позову скасовано та прийняте рішення про відмову в позові ОСОБА_2 , в іншій частині рішення залишено без змін.
Таким чином позивач, ОСОБА_1 на сьогоднішній день є єдиним власником житлового будинку АДРЕСА_2 . В даний час частина земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок позивача належить відповідачці ОСОБА_2 , а частина земельної ділянки належить позивачу ОСОБА_6 на праві приватної власності згідно державного акту на земельну ділянку серії РЛ № 595042 від 11.04.2011 року, який жодним рішенням суду не оспорювався.
Щоб запобігти спорам у користуванні земельною ділянкою між позивачем та відповідачкою, позивач бажає виділення в натурі кожному з із сторін у справі по частині земельної ділянки, у зв`язку з чим він звернувся до Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України та провів земельно-технічне експертне дослідження розподілу земельної ділянки. Згідно висновку експертного дослідження №СЕ-19/111-22/4371-ЗТ від 27.06.2022 року існує можливість поділу земельної ділянки з кадастровим номером 3222784600:05:005:0009 по долям з врахуванням наявної будівлі одного з власників. Позивач вважає, що найбільш оптимальним варіантом, який враховує інтереси обох сторін, - є другий варіант розподілу згідно зазначеного експертного висновку.
Враховуючи викладене, позивач просив суд ухвалити рішення, яким:
- здійснити поділ в натурі земельної ділянки за кадастровим номером 3222774600:056005:009, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,2536 га, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ;
- виділити в натурі ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1268 га, яка заштрихована зеленим кольором на зображенні №14 висновку експертного дослідження земельно-технічної експертизи №СЕ-19/111-22/4371-ЗТ від 27.06.2022 року Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, та обмежена лініями розподілу, що проходять від точки 8 до точки 6 довжиною 44.90 м., лінія розподілу проходить по умовній межі (між ділянкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ), від точки 6 до точки 7 довжиною 28,59 м., лінія розподілу проходить по умовній межі (між ділянкою ОСОБА_7 та ОСОБА_2 ), від точки 7 до точки 3 довжиною 44,10 м., лінія розподілу проходить по огорожі, зовнішній межі земельної ділянки, від точки 3 до точки 8, довжиною 28,47 м., лінія розподілу проходить по огорожі, зовнішній межі земельної ділянки, вздовж АДРЕСА_1 . На вказаній земельній ділянці знаходиться житловий будинок власника ОСОБА_1 на земельній ділянці 0,0199 га, яка входить в площу земельної ділянки 0,1268 га.;
- виділити ОСОБА_2 , як власнику 1/2 частини земельної ділянки площею 0,254 га, кадастровий номер 3222774600:056005:009, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,- земельну ділянку площею 0,1268 га, яка заштрихована червоним кольором на зображенні №14 висновку експертного слідження земельно-технічної експертизи № СЕ-19/111-22/4371-ЗТ від 27.06.2022 року Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України та обмежена лініями розподілу земельної ділянки від точки 4 до точки 1 довжиною 70,98 м., лінія розподілу проходить по зовнішній межі земельної ділянки, від точки 1 до точки 2 довжиною 36,26 м., зовнішній межі земельної ділянки, від точки 2 до точки 7, довжиною 26.37 м., лінія розподілу проходить по зовнішній межі земельної ділянки, від точки 7 до точки 6 довжиною 28,59 м., лінія розподілу проходить по умовній межі (між ділянкою ОСОБА_7 та ОСОБА_2 ), від точки 8 до точки 6 довжиною 44,90 м., лінія розподілу проходить по умовній межі (між ділянкою ОСОБА_7 та ОСОБА_2 ), від точки 8 до точки 4 довжиною 7,08 м., лінія розподілу проходить по огорожі, зовнішній межі земельної ділянки, вздовж АДРЕСА_1 .
Каталог координат (в місцевій системі села Маковище Макарівського району Київської області) поворотах точок меж земельної ділянки площею 0,254 га за адресою АДРЕСА_1 наведена в таблиці 1 стор. 9 експертного дослідження земельної ділянки, що виділяється ОСОБА_1 площею 0,1268 га та ОСОБА_2 0,1268 га наведені у табл. 2 стор. 9 (оборот) експертного дослідження земельної ділянки, каталог координат земельної ділянки площею 0,0199 га під житловим будинком за адресою АДРЕСА_2 наведений у таблиці 4, стор. 15 висновку експертного дослідження земельно-технічної експертизи № СЕ-19/111-22/4371-ЗТ від 27.06.2022 року Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України;
- припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на земельну ділянку, кадастровий номер 3222774600:056005:009, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,2536 га, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 1-7, 70-76).
14 лютого 2023 року від представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Агбонгале Л.С. надійшла письмова заява про залишення позову без розгляду. На обґрунтування вказаної заяви адвокат Агбонгале Л.С. зазначила, що ОСОБА_1 претендує на розподіл земельної ділянки до якої він не має жодного відношення. Так, в матеріалах справи наявна копія Договору купівлі-продажу № 2154 від 10.12.2010 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про відчуження спірної земельної ділянки з кадастровим номером 3222774600:0506005:009 загальною площею 0,254 га. Сам же позивач повідомляє суд про те, що зазначений Договір було оскаржено ОСОБА_2 та скасовано в судовому порядку, про що містяться в матеріалах справи рішення судів трьох інстанцій. Станом на сьогоднішній день, дана земельна ділянка належить в частині ОСОБА_2 , а в іншій частині є ні за ким не зареєстрована, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 09.09.2023 року. Щодо наявного в матеріалах справи Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 595042 від 11.04.2011 року, виданого на ім`я ОСОБА_1 , то зазначений акт не є дійсним, оскільки він виданий на підставі Договору купівлі-продажу № 2154 від 10.12.2010 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який визнаний судом недійсним, тобто вже скасованих правовстановлюючих документів та не підлягає реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Як вбачається з наданого відповідачем витягу, право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано виключно за ОСОБА_2 , про ОСОБА_1 відомостей не має. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 є неналежним позивачем у цивільній справі, предметом якої є право на земельну ділянку з кадастровим номером 3222774600:0506005:009, загальною площею 0,254 га, власником якої позивач не являється, а відтак просила залишити позов без розгляду (т. 1 а.с. 161-164).
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 20 березня 2023 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки з майна, що перебуває у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності (т. 1 а.с. 174-180).
Не погодившись з рішенням районного суду, 10 травня 2023 року ОСОБА_1 направив до суду апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення районного суду і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На обґрунтування скарги зазначив, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права взяв до уваги письмові пояснення відповідачки із доданим до нього витягом з реєстру майнових прав щодо реєстрації частини земельної ділянки, які не були надіслані позивачу, а вказані порушення призвели до помилкового висновку про відмову в позові. Висновок районного суду, що з ухваленням рішення Макарівського районного суду Київської області від 02 квітня 2013 року про визнання недійсним Договору купівлі-продажу № 2154 від 10.12.2010 року недійсним є й Державний акт серії ЯЛ №595042 від 13 квітня 2011 року вважав безпідставним, оскільки навіть з набранням законної сили вищевказаним рішенням районного суду, вказаний Державний Акт незаконним (недійсним) не був визнаний. Поряд з цим, відповідно до ст.. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вказаний державний акт. виданий до 01 січня 2013 року був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею за № __22270001000790. Крім того, наявність права власності на частину земельної ділянки підтверджується постановою Київського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 370/1404/16(т. 1 а.с. 183-191).
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Агбонгале Л.С. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення районного суду без змін (т. 1 а.с. 224-225).
 
Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
            У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Корбут Т.Є.підтримала скаргу і просила її задовольнити. Представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Агбонгале Л.С. заперечувала проти скарги і просила залишити її без задоволення.
            Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули. були повідомлені належним чином про що у справі є докази. Апелянт ОСОБА_1 був сповіщений врученням повідомлення особисто про що є відмітки працівників пошти про вручення адресату поштових відправлень. Факт належного сповіщення ОСОБА_1 в суді підтвердила його представник - адвокат Корбут Т.Є. про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Факт належного сповіщеннявідповідачки ОСОБА_2 підтвердила в суді її представник - адвокат Агбонгале Л.С. (т. 1 а.с. 212-218, 227-228, 233-235 т. 2 а.с. 14-15).
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за наступних підстав.
 
Щодо спірної земельної ділянки площею 0,254 га з кадастровим номером 3222784600:05:005:0009, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , судом встановлено наступне.
Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 02 квітня 2013 року у справі №1016/2958/12 з урахуванням ухвали цього ж суду від 26 липня 2013 року про виправлення описки у вказаному рішенні, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 жовтня 2013 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Яремчук М.В., приватний нотаріус Макарівського районного нотаріального округу Київської області Корнієвська Н.В., про поділ спільного майна та визнання недійсними правочинів - задоволено частково.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 19.10.2010 р., укладений між ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 , щодо земельної ділянки площею 0,254 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222784600:05:005:0009, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яремчук М.В., зареєстрований в реєстрі за № 1747. 
Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 10.12.2010 р., укладений між ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки площею 0,254 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222784600:05:005:0009, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яремчук М.В., зареєстрований в реєстрі за № 2154. 
Визнано за ОСОБА_2 право власності на частину земельної ділянки загальною площею 0,254 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222784600:05:005:0009. 
Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 03.12.2010 р., укладений між ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , щодо земельної ділянки загальною площею 0,231 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222784600:05:005:0045. 
Визнано за ОСОБА_2 право власності на частину земельної ділянки загальною площею 0,231 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222784600:05:005:0045. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т. 1 а.с. 08-18, 78-82).
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 05 лютого 2014 року, відхилено касаційну скаргу ОСОБА_4 , до якого приєднався ОСОБА_1 , а заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 02.04.2013 року у справі №1016/2958/12 та ухвала апеляційного суду Київської області від 17.10.2013 року - залишені без змін (т. 1 а.с.83-85).
За змістом вищевказаних судових рішень, судом у т.ч. встановлено, що земельна ділянка загальною площею 0,254 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222784600:05:005:0009 була придбана ОСОБА_4 за час шлюбу з ОСОБА_2 та відповідно до вимог ст.ст. 60,61 СК України та ст. 368 ЦК України належала їм на праві спільної сумісної власності. Однак ОСОБА_4 без згоди дружини ( ОСОБА_2 ) уклав договори купівлі-продажу земельних ділянок 3 серпня 2010 року з ОСОБА_5 та 19 жовтня 2010 року з ОСОБА_3 . Оскільки ОСОБА_2 своєї згоди на відчуження земельних ділянок не надавала, суди дійшли вірного висновку про задоволення позову та визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10.12.2010 року № 2154, укладеного між ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки площею 0,254 га з кадастровим номером 3222784600:05:005:0009 (т. 1 а.с. 83-85).
            В період вирішення судових спорів щодо вказаної вище земельної ділянки, ОСОБА_1 було отримано на своє ім`я державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 595042, зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів направо власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 13.04.2011 року за № 322270001000790. За змістом вказаного Державного акту зазначено про його видачу на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.12.2010 року № 2154 (т. 1 а.с. 59, 137-138, 142).
До позовної заяви ОСОБА_1 додав висновок експертного дослідження № СЕ-19/111-22/4371-ЗТ від 27.06.2022 року щодо варіантів поділу спірної земельної ділянки з кадастровим номером 3222784600:05:005:0009 по долям ( частина за кожним із сторін спору) з врахуванням наявної будівлі одного з власників (т. 1 а.с. 98-118).
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №322433234 від 09.02.2023 року (а.с.167-169), за параметрами пошуку - кадастровий номер земельної ділянки 3222784600:05:005:0009, власником частини (у спільній частковій власності) земельної ділянки площею 0,254 га з кадастровим номером 3222784600:05:005:0009, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 . Документи, подані для державної реєстрації: рішення Макарівського районного суду Київської області №1016/2958/12 від 02.04.2013 року. Відомості про власника іншої частини вказаної земельної ділянки у зазначеному Інформаційному Витягу №322433234 від 09.02.2023 року відсутня (т. 1 а.с. 167-169).
Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав №33313042 від 28.02.2012 року та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 28.02.2012 року, виданого на підставі рішення виконкому Маковищанської сільської ради №4 від 25.01.2012 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ( т. 1 а.с.119).
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 20.07.2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Маковищанської сільської ради Макарівського району Київської області про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно, рішення виконавчого комітету сільської ради незаконними та їх скасування, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на нього (т. 1 а.с. 86-92).
Постановою Київського апеляційного суду від 18.09.2019 року у справі №370/1404/16 у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_4 , Маковищанська сільська рада Макарівського району Київської області, Державна архітектурно-будівельна інспекція у Київській області, про визнання незаконними та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та державної реєстрації права власності на нерухоме майно - відмовлено. В іншій частині рішення Бородянського районного суду Київської області від 21.05.2019 року - залишено без змін(т. 1 а.с. 93-97).
Таким чином, судом встановлено, що домоволодіння по  АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 , розташоване на спірній земельній ділянці площею 0,254 га з кадастровим номером 3222784600:05:005:0009, частина (у спільній частковій власності) якої належить відповідачці ОСОБА_2 .
 
Предметом позову у цій справі є вимоги позивача який просив здійснити поділ земельної ділянки за кадастровим номером 3222774600:056005:009, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,2536 га, із виділенням в натурі сторонам по справі по частини вказаної земельної ділянки та припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на земельну ділянку.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.
За змістом статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 321 ЦК України).
Статтею 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. 
Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (частина перша статті 368 ЦК України).
У відповідності до статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.
У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.
Питання щодо поділу майна, що є у спільній частковій власності, врегульовано статтею 367 ЦК України, у відповідності до якої майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. 
При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постановах від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19), від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20), від 29 червня 2022 року № 495/3521/18 (провадження № 61-18535св21) та від 02 серпня 2023 року у справі № 639/488/21 (провадження 61-12292св22).
Відчуження спільного майна відбувається за згодою співвласників, а відчуження частки - лише за її наявності (після зміни правового режиму спільного майна подружжя зі спільної сумісної на спільну часткову). В такому разі співвласник вправі самостійно розпорядитися своєю часткою, але з додержанням вимог ст. 362 ЦК України про переважне право купівлі частки (якщо відчуження частки відбувається на підставі договору купівлі-продажу). Якщо об`єкт належить на праві спільної сумісної власності кільком особам, то право власності кожного із співвласників у спільній сумісній власності поширюється на весь об`єкт, відтак передати у власність можна лише об`єкт в цілому. Договір дарування спільного сумісного майна подружжя, укладений без згоди іншого з подружжя, є недійсним в цілому. Відповідна правова позиція міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 430/1281/14-ц.
Набравшим законної сили рішенням Макарівського районного суду Київської області від 02.04.2013 року у справі №1016/2958/12 визнані недійсними в повному обсязі договори купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 19 жовтня 2010 року і від 10 грудня 2010 року, у т.ч. договір за яким ОСОБА_1 набув право власності на спірну земельну ділянку, та визнано за ОСОБА_2 право власності на частину земельної ділянки загальною площею 0,254 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222784600:05:005:0009. При цьому, вказаним рішенням не визначено щодо права на іншу частину вищезазначеної земельної ділянки і відсутні відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію такого права власності за іншою особою.
Згідно з положеннями частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що належними відповідачами у даній справі мали б бути як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_4 , який (після визнання недійсними в повному обсязі договорів купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 19 жовтня 2010 року і від 10 грудня 2010 року, і визнання за ОСОБА_2 права власності на частину спірної земельної ділянки) вважався таким, що мав права на відчужувану ним земельну ділянку (її частину), з огляду на правові наслідки недійсності правочину (ч.ч. 1, 3 ст. 216 ЦК України), проте до участі у справі у якості відповідача ОСОБА_4 не був залучений. 
В судовому засіданні 13 вересня 2023 року представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Корбут Т.Є. заявила про наявність нових доказів по справі, пославшись на те, що 04 вересня 2023 року ОСОБА_1 подав, а 08 вересня 2023 року державний реєстратор задовольнив заяву, зареєструвавши за ОСОБА_1 право власності на частину спірної земельної ділянки (т. 2 а.с. 14-15).
Таке посилання представника апелянта ОСОБА_8 - адвоката Корбут Т.Є.  колегія  суддів відхилила з огляду на положення ст. 367 ЦПК України, врахувавши наступне.
Так, за клопотанням апелянта ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду 06 липня 2023 року було оголошено перерву до 13 вересня 2023 року, забезпечено право ОСОБА_1 на участь в розгляді справи апеляційним судом (т. 1 а.с. 227-232).
Оскаржуване рішення районного суду було ухвалене 20 березня 2023 року, а представником апелянта як підставу скасування оскаржуваного рішення заявлено посилання на новостворений доказ від 08 вересня 2023 року (створений в перерві між судовими засіданнями апеляційного суду), а відтак вказаний доказ не був і не міг бути предметом дослідження районного суду. 
Врахувавши вищезазначене, висновки районного суду про незалучення до участі у справі належного кола відповідачів є самостійною підставою для відмови в позові, а відтак, висновки районного суду про недоведеність позивачем позовних вимог є передчасними, тому оскаржуване рішення районного суду підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови. 
З цих підстав, суд апеляційної інстанції визнав передчасними і доводи представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Агбонгале Л.С. про відсутність у позивача права власності на частину спірної земельної ділянки, зареєстрованого на підставі вищевказаного Державного акта серії ЯЛ № 595042 від 13.04.2011 року, виданого на підставі правочину, який був визнаний судом недійсним.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
На підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати відшкодуванню за рахунок іншої сторони не підлягають.
 
Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Макарівського районного суду Київської області від 20 березня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 14 вересня 2023 року.
 
Судді Київського апеляційного суду:                                          Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова