Ухвала
 
14 вересня 2023 року
м. Київ
 
справа № 209/2279/21
провадження № 61-10632ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Культурного центру                «Ассоль» на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 березня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 червня 2023 року у справі за позовом Товариства                         з обмеженою відповідальністю Культурного центру «Ассоль» до Кам`янської міської ради, виконавчого комітету Кам`янської міської ради, ОСОБА_1 , треті особи: Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради; Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради, про визнання права власності на нерухоме майно, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю Культурного центру «Ассоль» (далі - ТОВ КЦ «Ассоль») звернулося до суду з позовом до Кам`янської міської ради, виконавчого комітету Кам`янської міської ради, ОСОБА_1 , треті особи: Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради; Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради, про визнання права власності на нерухоме майно.
В обґрунтування позову зазначало, що ним 04 листопада 1998 року отримано дозвіл на виконання будівельно-монтажних робіт із будівництва міні-ринку «Добробут» на земельній ділянці на АДРЕСА_1 . 09 вересня 1998 року Державна технічна комісія підтвердила готовність об`єкту, про що склала акт про готовність закінченого будівництвом об`єкту до експлуатації - акт від 09 вересня 1998 року, який затверджено рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 20 грудня 1998 року № 386 - рішення № 386. Однак за наявності всіх необхідних технічних документів на новостворене майно та документально підтвердженого права користування земельною ділянкою державним реєстратором відмовлено у реєстрації права власності, через: наявність за цією адресою іншого нерухомого майна, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_1 ; розбіжності в акті від 09 вересня 1998 року та рішенні № 386 щодо дати затвердження акта і неможливість встановити в акті                 від 09 вересня 1998 року особу замовника будівництва; договір оренди земельних ділянок на АДРЕСА_1 укладений Товариством та Дніпродзержинською міською радою 25 жовтня 2011року строком на 10 років не зареєстрований; у Державному земельному кадастрі відсутні відомості про земельні ділянки з кадастровими номерами №1210400000:01:019:0108 та №1210400000:01:019:0139, які є предметом договору оренди.
 
Зазначало, що відмова у реєстрації права власності на спірне майно є незаконною, оскільки інше нерухоме майно, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_1 , знаходиться з іншої сторони дороги та не відноситься до предмету спору. Також не підтверджуються обставини щодо будь-яких розбіжностей у акті від 09 вересня 1998 року та рішенні № 386, які датовані                       20 груднем 1999 року та в яких йдеться про особу замовника.
 
Вказувало, що у Державному земельному кадастрі не збереглися відомості про земельні ділянки з кадастровими номерами № 1210400000:01:019:0108 та №1210400000:01:019:0139, які є предметом договору оренди, укладеного ним та Дніпродзержинською міською радою 25 жовтня 2011 року строком на 10 років.
 
Враховуючи викладене та з урахуванням уточнень, просило суд визнати за ним право власності на міні-ринок « Добробут » на АДРЕСА_1 загальною площею 308,9 кв. м, який складається із: 1) торговельного павільйону, літера А-1 площею 57,7 кв. м; 2) торговельного кіоску, літера Б-1 площею 18,1 кв. м; 3) торговельного кіоску, літера В-1 площею 13,0 кв. м; 4) торговельного кіоску літера Є-1 площею 6,4 кв. м; 5) сторожки літера Ж-1 площею 3,3 кв. м;                               6) торговельного кіоску літера К-1 площею 14,7 кв. м; 7) торговельного кіоску літера Л-1 площею 5,3 кв. м; 8) торговельного кіоску літера О-1 площею 32,2 кв. м; 9) торговельного кіоску літера П-1 площею 8,7 кв. м; 10) торговельного павільйону літера С-1 площею 37,5 кв. м; 11) торговельного павільйону літера Ф-1 площею  29,4 кв. м; 12) торговельного павільйону літера Х-1 площею 6,7 кв. м;                                     13) торговельного павільйону літера Ц-1 площею 11,8 кв. м; 14) торговельного павільйону літера Ч-1 площею 12,0 кв. м; 15) торговельного павільйону літера               Ш-1 площею 17,5 кв. м; 16) торговельного павільйону літера Ю-1 площею 19,3 кв. м; 17) торговельного павільйону літера Я-1 площею 15,3 кв. м.
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 06 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду                     від 13 червня 2023 року, у задоволенні позову ТОВ КЦ «Ассоль» відмовлено. 
 
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що починаючи з 06 грудня 1999 року позивач не здійснив реєстрацію права власності на нерухоме майно згідно акта від 09 вересня 1998 року, який не являється безспірним підтвердженням його права власності, оскільки з його змісту неможливо пересвідчитися в наявності цього майна. Акт містить суттєві суперечності з актом обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки                              від 21 січня 2022 року щодо кількості, розмірів та розташування об`єктів нерухомого майна, деякі з яких знаходяться поза межами наданої у користування позивачу земельної ділянки, не мають ознак нерухомого майна та є тимчасовими спорудами, право власності на які не підлягає реєстрації як на нерухоме майно.
 
11 липня 2023 року ТОВ КЦ «Ассоль» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 березня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 червня 2023 року, у якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме: запропоновано заявнику надати суду належні та допустимі докази на підтвердження вартості спірного нерухомого майна або повідомити ціну позову, і відповідно, підтвердити правильність сплати судового збору за подання касаційної скарги. У разі якщо ціна позову у цій справі є меншою ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (268 400,00 грн) або меншою ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (671 000,00 грн), запропоновано заявнику зазначити випадок/випадки передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого/яких судові рішення у малозначній справі та у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.
 
У вересні 2023 року від ТОВ КЦ «Ассоль» надійшли матеріали на усунення недоліків, а саме: клопотання про усунення недоліків касаційної скарги, в якому зазначено, що ціна позову у цій справі становить 107 220,00 грн. 
 
Тож, недоліки касаційної скарги усунуті.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна.
 
Позивач визначає ціну позову на момент звернення до суду із таким позовом, яка є незмінною, крім випадків збільшення позовних вимог та зміни предмета позову, для розрахунку судових витрат, зокрема під час звернення до судів апеляційної та касаційної інстанцій.
 
Предметом позову у цій справі є визнання права власності на нерухоме майно, вартість якого становить 107 220,00 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (268 400,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.
 
Клопотання про усунення недоліків касаційної скарги містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Щодо доводів заявника про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття значного суспільного інтересу та винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.
 
Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи                               від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті                         19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394                    ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Культурного центру «Ассоль» на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 березня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду                           від 13 червня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Культурного центру «Ассоль» до Кам`янської міської ради, виконавчого комітету Кам`янської міської ради, ОСОБА_1 , треті особи: Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради; Управління містобудування та архітектури Кам`янської міської ради, про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак       І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний