Ухвала
Іменем України
 
11 серпня 2023 року
 
м. Київ
 
справа № 523/16510/19
провадження № 61-10922ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В., 
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щеглова Євгенія Віталіївна,
 
розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 , та його представника - адвоката Шепеля Віталія Сергійовича, на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2022 року у складі судді Аліна С. С. та постанову Одеського апеляційного суду від 06 липня 2023 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Громіка Р. Д., Дришлюка А. І.,         
 
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щеглової Є. В. (далі - державний виконавець), в якій просив суд визнати дії державного виконавця незаконними та скасувати постанови: від 14 липня 2015 року про відкриття виконавчого провадження (далі - ВП) № 484185088 з виконання виконавчого листа № 2-685/10; від 05 березня 2019 року про прийняття ВП № 48185088 по виконанню виконавчого листа від 26 лютого 2010 року № 2-685/10; від 06 березня 2019 року про арешт майна боржника зі зняттям вказаного арешту майна; від 30 травня 2019 року про арешт коштів боржника.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2019 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щеглової Є.В. залишено без задоволення.
Постановою Одеського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2019 року скасовано, скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щеглової Є. В. залишено без розгляду.
Постановою Верховного Суду від 19 липня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Одеського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року залишено без змін.
14 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2019 року за нововиявленими обставинами у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щеглової Є. В., в якій просив скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2019 року та постановити нове рішення, яким задовольнити скаргу.
Заява обґрунтована тим, що постановою Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 2-685/10 частково задоволена касаційна скарга ОСОБА_1 та скасовано заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2010 року щодо нього, ОСОБА_1 , як поручителя, а саме: «…. та в частині задоволених позовних вимог відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний Банк» (далі - ВАТ «МТБ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентів, пені, штрафів скасувати та передати справу № 2-685/10 у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Відтак, заявник вважав, що виконавчий лист № 2-685/10 та постанова від 14 липня 2015 року про відкриття виконавчого провадження № 48185088 з виконання виконавчого листа № 2-685/10 втратили чинність, а тому наявні підстави для перегляду ухвали Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 523/16510/19 від 09 грудня 2019 року за нововиявленими обставинами. 
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення від 09 грудня 2019 року за нововиявленими обставинами по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щеглової Є. В. залишено без задоволення. 
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що обставини, на які посилається заявник, в розумінні вимог пункту статті 423 ЦПК України, не є нововиявленими обставинами.
Постановою Одеського апеляційного суду від 06 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2022 року - без змін.
Апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, відхиливши при цьому доводи апеляційної скарги як необґрунтовані.
У липні 2023 року ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Шепеля В. С., через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 липня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про перегляд за нововиявленими обставинами.
У серпні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвоката Шепеля В. С., через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 липня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про перегляд за нововиявленими обставинами.
Касаційні скарги ОСОБА_1 та його представника обґрунтовані тим, що суди помилково дійшли висновку про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. На думку представника заявника, нововиявленою обставиною є те, що постановою Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 2-685/10 скасовано заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2010 року щодо нього, ОСОБА_1 , як поручителя, а саме: «…. та в частині задоволених позовних вимог відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентів, пені, штрафів скасувати та передати справу № 2-685/10 у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. З урахуванням зазначеного вважає, що виконавчий лист № 2-685/10 та постанова від 14 липня 2015 року про відкриття виконавчого провадження № 48185088 по виконанню виконавчого листа № 2-685/10 втратили чинність, а тому існують підстави для застосування пункту 3 частини другої статті 423 ЦПК України.
Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Вивчивши касаційні скарги ОСОБА_1 , та йогопредставника - адвоката Шепеля В. С., зміст ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2022 року та постанови Одеського апеляційного суду від 06 липня 2023 року, Верховний Суд дійшов висновку, що скарги є необґрунтованими, а наведені в них доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.
Такого висновку Суд дійшов з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі.
За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі (пункт 1 частини третьої статті 429 ЦПК України).
Судами встановлено, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2019 року по справі № 523/16510/19 скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Щеглової Є. В. залишено без задоволення.
Постановою Одеського апеляційного суду 06 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2019 року скасовано, скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області Щеглової Є. В. залишено без розгляду.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що будучи обізнаним про існування оскаржених постанов від 14 липня 2015 року, 05 та 06 березня 2019 року і 30 травня 2019 року ще в червні 2019 року, ОСОБА_1 зі скаргою до суду звернувся тільки 24 жовтня 2019 року, тобто з пропуском десятиденного строку встановленого статтею 449 ЦПК України, поважних причин пропуску такого строку не зазначив, клопотань (заяв) про поновлення строку звернення до суду із скаргою не подав.
Постановою Верховного Суду від 19 липня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Одеського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року залишено без змін.
Верховний Суд погодився з висновком апеляційного суду про залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду.
Водночас Верховний Суд відхилив посилання ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 02 грудня 2020 року в справі № 2-685/10, як такі, що висновків апеляційного суду в постанові від 06 жовтня 2020 року не спростовують, оскільки апеляційний суд залишив скаргу ОСОБА_1 без розгляду з підстав пропуску встановленого законом строку звернення до суду та відсутності заяви про поновлення цього строку.
Крім того зазначив, що за загальним правилом залишення заяви (скарги) без розгляду не позбавляє особу права на повторне звернення до суду.
А також, ОСОБА_1 не позбавлений права інформувати державного виконавця про ухвалення Верховним Судом постанови від 02 грудня 2020 року в справі          № 2-685/10. 
Звертаючись із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 вважав нововиявленою обставиною постанову Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 2-685/10 (провадження № 61-15324св19), якою, на його думку, скасовано заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2010 року у справі № 2-658/10, на підставі якого відкрито виконавче провадження, що перебувало на виконанні у державного виконавця Щеглової Є. В.
Здійснюючи процедуру перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13, провадження № 12-158гс19, (пункти 7.4-7.5)).
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18).
Нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17, провадження № 14-549зц18 (пункт 26)).
Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені процесуальним законом, відсутні, а також якщо ці обставини були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17, провадження № 14-549зц18 (пункти 27, 28)).
Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 9901/819/18, провадження № 11-430заі20 (пункт 6.38)).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року за умови відсутності зловживання. У цьому контексті ЄСПЛ неодноразово наголошував, що сама по собі наявність у національних законодавствах процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами не суперечить праву на справедливий судовий розгляд та принципу правової визначеності, якщо зазначений вид перегляду використовується для виправлення помилок правосуддя (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії», від 06 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2).
Процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами має бути використана у спосіб, сумісний із пунктом 1 статті 6 Конвенції.
Ключовим для розуміння природи зазначеного виду перегляду судових рішень є тлумачення поняття «нововиявлені обставини». ЄСПЛ зауважує, що процедура скасування судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що віднайдено докази, які раніше не були об`єктивно доступними та які можуть призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка вимагає скасування судового рішення, має довести, що вона не мала можливості надати суду докази до закінчення судового розгляду і що такі докази мають вирішальне значення для справи.
Системний аналіз практики ЄСПЛ щодо перегляду судових рішень дозволяє зробити висновок, що нововиявленими обставинами можуть бути визнані обставини, які: а) існували під час розгляду справи судом; б) не були відомими суду та учасникам справи під час розгляду справи судом; в) мають істотне значення для справи і можуть призвести до іншого результату судового розгляду (тобто, коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте) (рішення ЄСПЛ від 26 червня 2018 року у справі «Industrial Financial Consortium Investment Metallurgical Union проти України», від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України»).
Враховуючи викладене вище, як за чинним процесуальним законодавством, так і за сталою практикою ЄСПЛ, до нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.
Визначені законодавчо як нововиявлені, ці обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Такі обставини мають бути відповідним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Отже, процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає існування доказу або факту, який має значення для з`ясування обставин справи, раніше не був відомий, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Скасування судового рішення може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував ухвалене судове рішення скасованим (воно було підставою для ухвалення такого судового рішення) або виходив із нього, хоча прямо й не посилався на нього на підтвердження наявності вказаних обставин, а також якщо наслідком скасування судового рішення є інше за змістом вирішення спору.
Вирішуючи питання про скасування судового рішення із зазначених підстав, суди мають виходити з преюдиційного зв`язку судових рішень, зокрема, із того, що між рішеннями має існувати матеріально-правовий зв`язок, факти, встановлені в одній із справ, повинні мати значення для іншої справи.
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 серпня 2018 року у справі № 910/24418/16, від 27 червня 2019 року у справі № 711/2178/17, від 26 січня 2022 року у справі № 922/3149/18.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2019 року, суди першої та апеляційної інстанцій правильно виходили з того, що наведені заявником підстави та обставини не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України та не можуть бути підставою для скасування судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Аргументи касаційних скарг не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, правильне застосування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скаргах доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.
Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційні скарги 
ОСОБА_1 , та його представника - адвоката Шепеля В. С., на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 липня 2023 року є необґрунтованими.
 
Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадженняза касаційними скаргами  ОСОБА_1 , та його представника - адвоката Шепеля Віталія Сергійовича, на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 липня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами відмовити.  
 
Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити особам, які подали касаційні скарги. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний       О. В. Ступак