Постанова 
Іменем України
 
10 серпня 2023 року 
м. Київ
 
справа № 824/29/23
провадження № 61-6989ав23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М.,
 
при секретарі судового засідання - Яриновській М. М. 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 березня 2023 року в складі судді Олійника В. І. у справі за заявою кредитної спілки «СуперКредит» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 18 січня 2022 року в справі № 169/21 за позовом Кредитної спілки «СуперКредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
 
Короткий зміст вимог заяви
 
У лютому 2023 року кредитна спілка «СуперКредит»звернулася до Київського апеляційного суду з заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.
 
Заяву мотивувала тим, що 23 серпня 2023 року кредитна спілка «СуперКредит» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № СК5/165/19/5/08С3, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти в розмірі 25 000 грн. У цей же день кредитна спілка «СуперКредит» та ОСОБА_1 уклали договір поруки № СК5/165/19/5/08СЗ, відповідно до пункту 1.1 якого ОСОБА_1 зобов`язалася солідарно з позичальником відповідати перед кредитною спілкою «СуперКредит» за виконання зобов`язань  ОСОБА_2 за кредитним договором.
 
Згідно з пунктом 2.1 договору поруки ОСОБА_1 зобов`язалася відповідати перед кредитною спілкою «СуперКредит» у тому ж обсязі, що і позичальник, за повернення кредиту, сплату відсотків, можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків.
 
У зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань кредитна спілка звернулась до Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості. 
 
18 січня 2022 року Постійно діючий третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» у справі № 169/21 за позовом кредитної спілки «СуперКредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором ухвалив рішення, відповідно до якого стягнув з ОСОБА_1 на користь кредитної спілки «СуперКредит» заборгованість у загальному розмірі 12 493,66 грн. 
 
Кредитна спілка «СуперКредит» просила:
видати виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 18 січня 2022 року в справі № 169/21 за позовом кредитної спілки «СуперКредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 12 493,66 грн;
вирішити питання розподілу судових витрат. 
 
Короткий зміст ухвали апеляційного суду, як суду першої інстанції
 
Ухвалою від 20 березня 2023 року Київський апеляційний суд задовольнив заяву кредитної спілки «СуперКредит»; видав виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 18 січня 2022 року в справі № 169/21 за позовом кредитної спілки «СуперКредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 12 493,66 грн; стягнув з ОСОБА_1 на користь кредитної спілки «СуперКредит» сплачений судовий збір у розмірі 1 342 грн.
 
Судове рішення апеляційний суд мотивував тим, що не встановив обставин, які відповідно до статті 486 ЦПК України є підставою для відмови у видачі виконавчого листа, адже: інформація про скасування рішення третейського суду відсутня; справа підвідомча третейському суду відповідно до закону; заява про видачу виконавчого листа подана в межах визначених частиною другою статті 483 ЦПК України строків; рішення третейського суду прийнято у спорі, що передбачений третейською угодою, і цим рішенням питання, які б виходили за межі третейської угоди, не вирішувались; інформації про визнання третейської угоди недійсною не надано; склад третейського суду відповідає вимогам закону; рішення третейського суду містить передбачені законом способи захисту прав та охоронюваних інтересів; питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, третейський суд не вирішував.
 
Аргументи учасників справи
 
05 травня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала апеляційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 березня 2023 року, в якій просила:
скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 20 березня 2023 року в цивільній справі № 824/29/23;
ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви кредитної спілки «СуперКредит» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 18 січня 2022 року в справі № 169/21 за позовом кредитної спілки «СуперКредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити. 
 
Апеляційну скаргу мотивувала тим, що:
своє рішення Постійно діючий третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 18 січня 2022 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу за кредитним договором та третейського збору ухвалив без її участі як учасника справи, адже вона не була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання у третейському суді, а тому Київський апеляційний суд безпідставно не застосував пункт 9 частини першої статті 486 ЦПК України як підставу для відмови у видачі виконавчого листа;
третейський суд при розгляді справи не врахував пункт 14 статті 6 Закону України «Про третейські суди», у якому встановлено заборону третейським судам розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів; 
суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_1 згідно з договором поруки № В54/278/18/136/04СЗ від 23 серпня 2019 року є лише поручителем ОСОБА_2 , яка повністю виконала свої зобов`язання за кредитним договором, і це підтверджується копією ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 листопада 2022 року в справі № 683/3811/21 за позовом кредитної спілки «СуперКредит» до ОСОБА_2 про закриття провадження у справі на підставі пункту 4 статті 255 ЦПК України. 
 
14 липня 2023 року кредитна спілка «СуперКредит» подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржену ухвалу Київського апеляційного суду від 20 березня 2023 року - без змін. 
 
27 липня 2023 року від ОСОБА_1 до Верховного Суду надійшла відповідь на відзив кредитної спілки «СуперКредит», у якій вона підтримує доводи апеляційної скарги. 
 
Рух справи
 
Ухвалою від 16 травня 2023 року Верховний Суд залишив апеляційну скаргу ОСОБА_1 без руху; надав для усунення недоліків апеляційної скарги строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
Ухвалою від 16 червня 2023 року Верховний Суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ; витребував з суду справу № 824/29/23; надав учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
 
Ухвалою від 27 липня 2023 року Верховний Суд закінчив підготовчі дії у справі та призначив її до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
 
У судове засідання апеляційного суду учасники третейського розгляду 10 серпня 2023 року об 11 год. 00 хв. не з`явилися, про апеляційний розгляд повідомлені належим чином (кредитній спілці «СуперКредит» судове повідомлення Верховного Суду вручено 02 серпня 2023 року; ОСОБА_1 03 серпня 2023 року відмовилася отримати повідомлення Верховного Суду, про що проставлена відмітка у поштовому повідомленні). 
 
Оскільки учасники третейського розгляду з клопотанням про відкладення судового засідання не звернулися, про причини неявки суду не повідомили, то колегія суддів у силу положень частини другої статті 372 ЦПК України провела розгляд апеляційної скарги за їх відсутності.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд установив, що 23 серпня 2019 року кредитна спілка «СуперКредит» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № СК5/165/19/5/08С3, відповідно до пункту 1.1 якого кредитор зобов`язався надати позичальнику фінансовий кредит в сумі 25 000 грн.
 
23 серпня 2019 року кредитна спілка «СуперКредит», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір поруки № СК5/165/19/5/08СЗ, відповідно до пункту 1.1 якого ОСОБА_1 зобов`язалася солідарно з позичальником відповідати перед кредитною спілкою «СуперКредит» за виконання зобов`язань позичальника за договором.
 
Відповідно до пункту 2.1 договору поруки ОСОБА_1 відповідає перед кредитною спілкою «СуперКредит» в тому ж обсязі, що і позичальник, за повернення кредиту, сплату відсотків, можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків.
 
18 січня 2022 року Постійно діючий третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» у справі № 169/21 за позовом кредитної спілки «СуперКредит» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором ухвалив рішення, яким позов задовольнив та стягнув з ОСОБА_1 на користь кредитної спілки «СуперКредит» заборгованість у загальному розмірі 12 493,66 грн.
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частин першої, другої статті 483 ЦПК України питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду. Заява про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем проведення третейського розгляду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом.
 
Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.
 
Згідно з пунктом 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу цієї статті доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).
 
Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), який придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.
 
Порука є способом забезпечення зобов`язань боржника перед кредитором і має похідну правову природу від правовідносин, що виникають з кредитного договору.
 
Поручитель за змістом договору поруки не є споживачем послуг банку з кредитування, а, навпаки, є особою, яка своєю відповідальністю забезпечує відповідальність боржника в договорі споживчого кредиту, тобто, споживача.
 
Договір поруки не є договором на придбання, замовлення, використання продукції для особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, виконанням обов`язку найманого працівника, або договором про намір здійснити такі дії.
 
Отже, поручитель за договором поруки не є споживачем послуг банку, а тому в цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».
 
Вимоги пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо обмеження компетенції третейських судів не поширюються на спори, що виникають з акцесорних договорів навіть за умови, якщо такими договорами забезпечено виконання зобов`язання за споживчим договором. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 755/11648/15-ц (провадження № 14-336цс18).
 
Оскільки у справі, яка переглядається, договір поруки містить третейське застереження, то спір між банком і поручителем про стягнення заборгованості за кредитним договором, про виконання зобов`язань за яким останній поручився, підвідомчий третейському суду, отже, рішення третейського суду ухвалено в межах його повноважень.
 
За таких обставин доводи апеляційної скарги про непідвідомчість справи третейському суду є безпідставними.
 
Відповідно до статті 55 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду виконуються зобов`язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні. Якщо в рішенні строк його виконання не встановлений, рішення підлягає негайному виконанню.
 
Суд установив, що ухвалене третейським судом рішення ОСОБА_1 добровільно не виконує.
 
Відповідно до статті 486 ЦПК України суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо:
1) на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом;
2) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;
3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнані судом поважними;
4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;
5) третейська угода визнана недійсною;
6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;
7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом;
8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу суду відповідну справу;
9) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.
 
Подібні за змістом положення містяться у частині шостій статті 56 Закону України «Про третейські суди».
 
Аналіз статті 486 ЦПК України та статті 56 Закону України «Про третейські суди» свідчить, що при розгляді заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду суд не здійснює оцінку законності і обґрунтованості рішення третейського суду, а лише встановлює відсутність або наявність підстав для відмови у задоволенні заяви про видачу виконавчого документа. У статті 486 ЦПК України передбачено виключний перелік підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, тягар доведення наявності яких покладається на сторону, яка обґрунтовує необхідність відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду. 
 
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що відсутні обставини, які відповідно до статті 486 ЦПК України слугували б підставою для відмови у видачі виконавчого листа. За таких обставин суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про задоволення заяви. Тому оскаржена ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
 
Доводи ОСОБА_1 про відсутність кредитної заборгованості не заслуговують на увагу, адже стосуються  оцінки законності і обґрунтованості рішення третейського суду, що не є підставою для відмови у видачі виконавчого листа.
  
Аргумент апеляційної скарги про те, що третейський суд вирішив питання про права та обов`язки ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, колегія суддів відхиляє з таких підстав.
 
Сторонами третейського розгляду (далі - сторони) є позивач та відповідач. Позивачами є фізичні та юридичні особи, що пред`явили позов про захист своїх порушених чи оспорюваних прав або охоронюваних законом інтересів, а також адміністратор за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки». Відповідачами є фізичні та юридичні особи, яким пред`явлено позовні вимоги (абзац 7 статті 2 Закону України «Про третейські суди»).
 
ОСОБА_1 є відповідачем у розглянутій третейським судом справі, тобто, особою, до якої пред`явлено позовні вимоги про стягнення коштів, у зв`язку з чим її посилання на пункт 9 частини першої статті 489 ЦПК України як на підставу для відмови у видачі виконавчого листа є необґрунтованим. 
 
Аргументи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не була повідомлена про розгляд справи третейським судом, колегія суддів відхиляє, оскільки такі обставини не є підставою для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду згідно з статтею 486 ЦПК України.
 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена ухвала постановлена без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржену ухвалу без змін, а тому судовий збір покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.
 
Керуючись статтями 24, 259, 268, 367, 375, 382 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 20 березня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                             Н. О. Антоненко
 
І. О. Дундар
 
М. М. Русинчук