ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року	Львів	Справа № 465/6258/22 пров. № А/857/10335/23	

Восьмий  апеляційний  адміністративний  суд в складі:

головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Довгополова О.М., Затолочного В.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Др. Інж. Томаса Пауля Вюнше на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року з питань забезпечення позову, головуючий суддя – Клименко О.М., постановлена у м. Львові, у справі за адміністративним позовом Др. Інж. Томаса Пауля Вюнше до Національної поліції України, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування постанови, рішення, зобов`язання вчинити дії,-

                                                     В С Т А Н О В И В:

Др. Інж. Томаса Пауля Вюнше звернувся в суд із позовом до Національної поліції України, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування постанови, рішення, зобов`язання вчинити дії.
28 квітня 2023 року на адресу суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом зупинення дії: постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серія ЕАМ № 3157803; рішення Головного управління ДМС України у Львівській області від 28 червня 2022 року про заборону на в`їзд йому в Україну (про що зазначено у відповіді Державної міграційної служби України № 1-7210-22/8.3/3734-22 від 17 серпня 2022 року у додатку 5 до позовної заяви, а рішення мені не було надано); рішення ППр «Лужанка» ВПС «Лужанка» про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 04 серпня 2022 року (у додатку 3 до позовної заяви); заборони прикордонній службі України відмовити йому в перетині державного кордону України на основі вищезазначених рішень.
Подана заява обґрунтована тим, що на підставі пункту 1 частини 1 статті 150 КАС України наявні підстави для забезпечення позову, оскільки позивач є власником та директором ТОВ «Верболіз». Неможливість керувати своїм підприємством та невпевненість у тому, що буде далі, створюють істотні перешкоди для підприємства, ведуть до його знищення, обмеження чи припинення господарської діяльності і таким чином до знищення власності позивача. Якщо підприємство буде знищено, то майже неможливо буде його відновити, а відтак й поновити порушені права позивача. Так, приблизно із часу прийняття рішення про відмову на в`їзд в Україну (літо 2022 року) доступ до банківського рахунку ТОВ «Верболіз» неможливий. Неможливість розпоряджатися банківським рахунком веде до того, що ТОВ «Верболіз» не може продавати свою продукцію та сплачувати податки. Зв`язок інформаційно-технічної системи ТОВ «Верболіз» з інтернетом порушений, а його поновлення потребує присутності позивача, як спеціаліста, який її створив. Відсутність комунікації істотно обмежує роботу ТОВ «Верболіз». Гусениці одного з тракторів ТОВ «Верболіз» несправні, через що він не може функціонувати, підприємство не може користуватися різними причепами, у тому числі культиватором. Запасні гусениці до трактора придбані та знаходяться у позивача в Німеччині, однак позивач не може їх привезти через заборону на в`їзд в Україну. Такі умови істотно перешкоджають ТОВ «Верболіз» польовій роботі.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року у задоволенні заяви позивача від 26 квітня 2023 року про забезпечення позову у справі №465/6258/22 – відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, Др. Інж. Томаса Пауля Вюнше подав апеляційну скаргу на неї, в якій апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову постанову, якою заяву про забезпечення адміністративного позову задовольнити.
Свою апеляційну скаргу мотивує тими ж доводами, що наводились ним у поданій заяві про забезпечення адміністративного позову, однак судом попередньої інстанції протиправно не взяті до уваги.
У відповідності до вимог ст. 154 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
З наведеного слідує, що п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України фактично передбачено дві окремі правові  підстави для забезпечення позову розділені  сполучником «або», а зокрема: 
1)          невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; або
2)          невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Підстави забезпечення позову, передбачені ч. 2 ст. 150 КАС України, є оціночними, а  тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. 
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся із адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3157803, за датою розгляду справи 19 вересня 2020 року; визнати, що постанова не підлягає до виконання згідно зі ст. 303 КУпАП; визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні строку на оскарження постанови про накладення адмiністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимi, серiї ЕАМ №3157803 у документі «Про розгляд скарги на постанову» від 29 вересня 2022 року № B-2467/41/12/01-2022 на № B-2467; - зобов`язати відповідача виконати всi дiї для зняття заборони в`їзду мені в Україну, рiшення про яке було винесено на основі постанови серiї ЕАМ № 3157803.
При цьому, в поданій заяві про забезпечення адміністративного позову позивач просить зупинити дію рішення Головного управління ДМС України у Львівській області від 28 червня 2022 року про заборону на в`їзд в Україну; рішення ППр «Лужанка» ВПС «Лужанка» про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 04 серпня 2022 року та згідно з пунктом 4 частини 1 статті 151 КАС України заборонити прикордонній службі України відмовити позивачу в перетині державного кордону України на основі вищезазначених рішень.
Колегія суддів звертає увагу, що вимоги зазначені у заяві про забезпечення адміністративного позову  не є предметом оскарження у даній адміністративній справі і не випливають з рішення (дій чи бездіяльності), які оскаржуються позивачем.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя у разі задоволення вимог позивача (заявника).
Тобто, прийняття такого рішення доцільне та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи призвести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача у разі задоволення позову.
Відповідно до п. 17 абз. 2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року “Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ” в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення по адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Також суд апеляційної інстанції зазначає, що щодо осіб, які не є відповідачами у справі позов може бути забезпечено, виключно, шляхом заборони вчиняти дії, що стосуються предмета спору.
При цьому, предметом спору є рішення суб`єкта владних повноважень, а відтак, забезпечення позову, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 151 КАС України, можливе, шляхом заборони іншим особам вчиняти дії, що стосуються цього рішення (його прийняття, зміни, скасування).
Відповідно до ч. 2 ст. ст. 151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачам здійснювати певні дії.
Оцінка такої відповідності  та співмірності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачам вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову не можуть базуватися лише на припущеннях заявника щодо порушення його прав.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що  вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб є неможливим, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову та суперечить  ст. 150, ст. 151 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
Також, колегія суддів вважає безпідставними покликання апелянта про порушення судом попередньої інстанції норм процесуального права щодо розгляду заяви поза межами встановленого нормами КАС України строку, оскільки такі не вплинули на законність та обґрунтованість оскарженої ухвали суду першої інстанції. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування ухвали колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 154, 243, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -   

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Др. Інж. Томаса Пауля Вюнше залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року з питань забезпечення позову у справі №465/6258/22 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. С. Затолочний