УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2023 року
м. Київ
справа №359/3021/22
провадження № 51-4143ск23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 , 
суддів:                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 03 травня 2023 року щодо 
ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 115  КК у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Вирішено інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 травня 2023 року вирок місцевого суду залишено без змін.
Судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_5 01 квітня 2022 року біля домоволодіння АДРЕСА_2 приблизно о 20:52 з відстані приблизно 15 метрів з мисливської рушниці умисно здійснив постріл в ОСОБА_7 , від якого настала її смерть.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить змінити судові рішення в частині кваліфікації дій засудженого та призначеного покарання.
Вказує на те, що діям ОСОБА_5 слід надати правову оцінку за ст. 118 КК, оскільки він діяв в стані необхідної оборони, або ж за ст. 119 КК, так як його дії супроводжувалися побоюваннями за своїх близьких. Стверджує, що засудженому призначено покарання без належного врахування усіх обставин справи та інформації про нього. На його думку, суди не надали правової оцінки факту наявності обставин, які пом`якшують покарання засудженому, до яких він включає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та примирення з потерпілим.
Мотиви Суду
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення злочину, встановлених судами нижчих інстанцій.
На думку сторони захисту, засудженим було вчинено вбивство через необережність, а тому кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 115 КК є неправильною.
Таке твердження було ретельно перевірено судами попередніх інстанцій та аргументовано спростовано в оскаржуваних судових рішеннях.
У вироку суду першої інстанції відтворено показання свідків, зокрема очевидців події злочину.
Так, свідок ОСОБА_8 вказував, що у потерпілої не було чим підкурити, а тому вона підійшла до засудженого, який стояв біля свого будинку. Через певний час ОСОБА_5 та потерпіла почали сваритись, а тому свідок підійшов до них та забрав потерпілу та вони вдвох попрямували в бік дому. В якийсь момент засуджений щось крикнув їм у слід, на що потерпіла розвернулася. В цю мить свідок почув один постріл, від якого вони впали на землю, після чого ОСОБА_8 побачив у ОСОБА_5 рушницю в руках.
Свідок ОСОБА_9 зазначала, що ввечері вона почула з вулиці дивні звуки (заліза об залізо), а тому вийшла на подвір`я, залізла на паркан та побачила свого сусіда ОСОБА_5 зі зброєю в руках, який лаявся з незнайомим чоловіком. Потім свідок побачила як ОСОБА_5 , перебуваючи на відстані близько 30 кроків від чоловіка, тримаючи на рівні грудей зброю, здійснив один постріл в сторону незнайомої жінки, яка наче захищала своїм тілом того чоловіка, який стояв позаду неї. Від цього пострілу жінка та чоловік впали на землю. Далі ОСОБА_5 спокійно підійшов до них, подивився, розвернувся та пішов в сторону центру, а свідок викликала швидку допомогу і поліцію.
Судові експерти в місцевому суді зазначали таке:
- експерт ОСОБА_12 вказував, що на тілі потерпілої було виявлено близько 35 слідів шроту, з них 3 проникаючі, від яких вона померла. Розташування осипу дробу на тілі потерпілої узгоджується з вихідними даними, про те що постріл був здійснено з відстані близько 15 метрів. Смерть ОСОБА_7 настала протягом п`яти хвилин після пошкодження від крововтрати та шоку;
- експерт ОСОБА_11 пояснив суду, що з огляду на виявлені у потерпілої поранення, враховуючи особливості виду зброї, типу та калібру патронів, зважаючи, що патрони були виготовлені саморобним способом з вмістом різного розміру діаметру шроту та картеччю (коливається від 0.3 см в діаметрі до 0.8 см) очевидним є той факт, що постріл здійснено у напрямку цілі, тобто в потерпілу. При цьому, попадання шроту у ціль більшою чи меншою кількістю у даному випадку значення не має.
Також судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 мав щонайменше загальне уявлення про зброю, її механізм, структуру та принцип дії, вмів добре користуватися наявною в нього рушницею, знав як її розібрати, зарядити та привести в бойову готовність.
Сам засуджений суду повідомив, що мисливська рушниця дуже проста у використанні, а тому він без проблем зарядив її кустарним набоєм. Визнав, що вміє добре користуватися цією рушницею, знає як її розібрати, зарядити та привести в бойову готовність.
Направленість пострілу в потерпілу підтверджується, зокрема, показаннями свідка ОСОБА_9 , поясненнями експерта  ОСОБА_12 , який вказав, що смертельна дія шроту при пострілі в межах 40 метрів.
З огляду на викладене, наявність в діях ОСОБА_5 умислу на вбивство об`єктивно підтверджується дослідженими місцевим судом доказами. Адже суди встановили, що засуджений вміє користуватися мисливською рушницею, розуміє принцип дії вогнепальної зброї та набоїв до неї, перебував від померлої на незначній відстані, яка була достатня для ураження. Тобто ОСОБА_5 усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій та передбачав наслідки їх вчинення.
У даному випадку ОСОБА_5 хоча і не бажав, але свідомо припускав настання суспільно небезпечних наслідків вчиненого, а тому, як правильно вказано апеляційним судом, має місце вчинення вбивства з непрямим умислом.
Окрім цього, дані про обстановку скоєння злочину, поведінку винного, що передувала події, спосіб та знаряддя вчинення діяння, характер виявлених на трупі потерпілої тілесних ушкоджень, посткримінальну поведінку засудженого підтверджують висновок про направленість умислу ОСОБА_5   на позбавлення життя потерпілої, а всі його дії при вчиненні злочину носили послідовно умисний характер.
З огляду на наведене підстав вважати, що засуджений вчинив вбивство через необережність немає.
Також у касаційній скарзі захисник стверджує, що дії ОСОБА_5 можуть містити ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК, тобто умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.
Відмінність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК, та простого умисного вбивства перш за все полягає у тому, що за ст. 118 КК самим потерпілим вчиняється певне суспільно небезпечне посягання. По-друге, вчинення умисного вбивства відбувається в обстановці стану необхідної оборони.
Як слідує з ухвали апеляційного суду цей суд належним чином перевірив версію сторони захисту щодо перебування засудженого в стані необхідної оборони під час умисного вбивства потерпілої.
В оскаржуваній ухвалі суд апеляційної інстанції встановив, що після того як ОСОБА_5 почув голосну нецензурну лайку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 засуджений взяв однодульну мисливську рушницю 16 калібру. ОСОБА_7 підійшла до засудженого та почала його нецензурно ображати, а ОСОБА_8 попрямував далі по вулиці в напрямку місця проживання. Після розмови з ОСОБА_5 ОСОБА_7 також попрямувала за ОСОБА_8 .
Згідно з показаннями засудженого останній не заперечує того, що коли він вийшов з рушницею на вулицю, то чоловік та жінка уже відійшли від його двору десь на 30 метрів, але не дивлячись на це, він вирішив їх наздогнати та прогнати далі. Зупинившись від них за 15 метрів, обвинувачений зробив їм зауваження, однак у відповідь жінка розвернулась, зробила крок йому на зустріч та почала знову ображати.
ОСОБА_5 стверджував, що померла вигукнула, що в неї граната та вона його підірве, а тому він здійснив один постріл з рушниці вгору.
Однак з судових рішень видно, що наявність самої гранати на місці події органом досудового розслідування не виявлено, свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не повідомили інформації про те, що з боку ОСОБА_7 була така погроза, яка могла бути розцінена обвинуваченим як реальна. Сам обвинувачений не повідомляв, що бачив гранату чи предмет, схожий на неї. Крім того, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 після розмови з ОСОБА_5 вже прямували в напрямку свого місця проживання, тобто конфлікт був вичерпаний та необхідності його продовжувати не було. Проте ОСОБА_5 сам вирішив їх наздогнати.
Тобто у поведінці засудженого не був визначальним факт відвернення нападу чи захисту, а вчинення злочину відбувалося не в стані необхідної оборони у зв`язку з чим дії ОСОБА_5 не підпадають під ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК.
При цьому доводи сторони захисту про здійснення засудженим пострілу вверх експерт ОСОБА_12 в місцевому суді повністю заперечив та зазначив, що усі наявні дані щодо знаряддя злочину, кількості, характеру та локалізації поранень та тілесних ушкоджень потерпілої свідчать, що постріл був здійснений у її напрямку.
Колегія суддів зазначає, що при перевірці судових рішень не встановлено обставин, які б ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.
Посилання в касаційній скарзі захисника на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують. 
Суд визначає форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції під час призначення покарання  ОСОБА_5 суд врахував характер, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є особливо тяжким,  дані про особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, працює водієм в комунальному підприємстві, має міцні соціальні зв`язки, своєчасно виконує накази керівництва, трудову дисципліну не порушує, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання, визнано добровільне відшкодування шкоди, оскільки потерпілий майнових претензій не має. Обставин, що обтяжують покарання, місцевим судом не було встановлено.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився і апеляційний суд, призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі у розмірі, ближчому до найменшої межі санкції ч. 1 ст. 115 КК, яка передбачає покарання на строк від 7 до 15 років позбавлення волі.
Інформація про наявність на утриманні в засудженого близьких осіб не впливає на визначений судами вид та розмір покарання за вчинений особливо тяжкий злочин проти життя.
Щодо аргументів захисника про те, що суди не визнали обставинами, які пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, то вони були предметом ретельної перевірки судів попередніх інстанцій.
Зокрема, у вироку місцевого суду вказано, що ОСОБА_5 не визнав всіх обставин вчиненого злочину, не надав критичної оцінки своїй поведінці, а лише формально зазначив про визнання вини, а тому підстав для констатації наявності щирого каяття засудженого щодо скоєного вбивства немає.
Суд апеляційної інстанції відхилив аргументи захисника щодо активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення та наголосив на тому, що після вчинення злочину ОСОБА_5 покинув місце його скоєння, гільзу викинув у туалет, а рушницю розібрав, поклав у мішок, відвіз та сховав на роботі, затримання засудженого відбулось в порядку ст. 208 КПК.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками судів попередніх інстанцій та вважає, що призначене судами ОСОБА_5 покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Підстав вважати його таким, що явно не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість немає.
Вирок місцевого суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК, а ухвала апеляційного суду - ст. 419 КПК. Ці судові рішення є законними, обґрунтованими і вмотивованими. 
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 03 травня 2023 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                             ОСОБА_3