ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2023 року                                                                                          м.Дніпро         Справа №  904/4102/22
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)                         
суддів: Верхогляд Т.А., Чередка А.Є.                    
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРУТЛАЙФ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.03.2023 (прийняте суддею Ярошенко В.І.) у справі № 904/4102/22  
за позовом Приватного підприємства "Аграрна компанія 2004"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРУТЛАЙФ"
про стягнення заборгованості
ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог. 

Приватне підприємство "Аграрна компанія 2004" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРУТЛАЙН" про стягнення заборгованості у розмірі 185 592 грн, з яких: 67 946, 34 грн - сума основного боргу, 44 090, 69 грн - пеня, 67 939, 21 грн - інфляційні втрати та 5 616, 45 грн - 3 % річних.

2.Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.03.2023 у справі № 904/4102/22:
-закрито провадження у справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРУТЛАЙФ" основного боргу у розмірі 60 000 грн.;
-позов задоволено частково;
-стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРУТЛАЙФ" на користь Приватного підприємства "Аграрна компанія 2004" суму основного боргу в розмірі 7   946, 34 грн, пеню у розмірі 44 090, 69 грн, інфляційні втрати в розмірі 67 939, 21 грн, 3 % річних у розмірі 5 616, 45 грн, витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 5   000 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2   625, 79 грн.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з обставин неналежного виконання відповідачем умов договору поставки № 9.03/16 від 07.03.2023 в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару, наявністю заборгованості у сумі 7   946, 34 грн. Відсотки річних та інфляційні втрати на підставі ст. 625 ЦК України, а пеня на підставі умов договору.
Провадження закрито в частині стягнення боргу у зв`язку з його оплатою під час слухання справи.

3.Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФРУТЛАЙФ" подало апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.03.2023 у справі № 904/4102/22, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у стягненні з відповідача пені.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на ті обставини, що судом першої інстанції не дотримано вимог норми ст. 86 ГПК України, а саме не враховані докази на існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення господарської санкції (пені) в порядку ст. 233 ГПК України, та не наведені мотиви їх відхилення.
Відповідач посилається, що строк оплати за поставлений позивачем товар настав напередодні початку збройної агресії російської федерації. Вже у цей період більшість контрагентів відповідача почали притримувати розрахунки за поставлений нами товар, що викликало затримки у відповідача із здійсненням розрахунків. У подальшому, з 24.02.2022 надходження коштів на банківські рахунки відповідача взагалі припинилися, які  госпорьска діяльність відповідача. Проте, відповідач намагався продовжити здійснення своєї діяльності та здійснювати оплати контрагентам. На час розгляду справи дебіторська заборгованість відповідача складає 6 939 863,07 грн, тоді як кредиторська - 4 884 982,98 грн. З 14.03.2022 усі працівники підприємства відповідача були звільнені (крім директора та головного бухгалтера - для забезпечення діяльності підприємства відповідача).
Відповідач посилається, що внаслідок активних бойових дій у місті Бровари був частково знищений склад, де підприємство відповідача зберігало товар, доступу до складу не було протягом тривалого часу.
Як убачається із наявних у справі платіжних доручень та актів взаєморозрахунків, відповідач регулярно, добросовісно, за першої можливості (після розрахунків із ним його боржниками) здійснював погашення заборгованості.
Зауважимо, що заявлена позивачем сума пені складає 44 090, 69 грн, при цьому сума основного боргу становить 7 946, 34 грн, тобто сума штрафних санкцій у декілька разів більше суми боргу, що, вочевидь, не відповідає принципу розумності та справедливості.
Також з огляду на поведінку відповідача вбачається, що він не мав та не має наміру ухилятися від оплати поставленого товару, прострочення платежу має місце виключно за незалежних від нього обставин, що є наслідком опосередкованого впливу збройної агресії російської федерації, оплата боргу здійснювалася відповідачем хоч і з простроченням, проте регулярно.

5.          Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та зазначає, що відповідач систематично порушував строки оплати поставки протягом всього строку дії договору.
Пеня позивачем була нарахована за останній рік існування правовідносин у відповідності до календарних днів, коли відповідач з порушенням строку оплати здійснював розрахунок. Отже, сума основного боргу на час подання позову складала 67 946,34 грн, а не 7 946,34 грн, як зазначає в своїй апеляційній скарзі відповідач.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тому зазначені нарахування не підлягають зменшенню.
Також, позивач не вбачає зв`язку з наявністю кредиторської заборгованості контрагентів перед відповідачем та наявністю боргу відповідача перед позивачем, адже Договір є двостороннім і жодним чином не пов`язаний з іншими контрагентами.
Сам факт існування будь-якої непередбачуваної та непереборної обставини, яку формально можливо віднести до форс-мажору, не є підставою для звільнення від відповідальності по конкретному договору. Тобто, в будь-якому разі має бути прямий вплив на відповідача, який доведено належними доказами.

6.Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.04.2023 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою; ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

7.Встановлені судом обставини справи.

09.03.2016 між Приватним підприємством "Аграрна компанія 2004" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фрутлайф" (покупець) було укладено договір поставки № 9.03/16 (далі – договір).
Відповідно до пункту 1.1 договору Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця наступне: свіжі фрукти (яблука) (далі - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти даний Товар та оплатити його вартість на умовах цього Договору. 
Згідно з пунктом 1.2 договору, найменування, асортимент Товару; визначається у видаткових накладних на Товар.
Пунктом 2.5 договору встановлено, що поставка товару здійснюється відповідно до  Правил інтерпретації  міжнародних  торгових  термінів "ІНКОТЕРМС-2010": EXW - склад Постачальника: с. Свіршківці, Чемеровецький район, Хмельницька область. шляхом самовивозу. Товар завантажується у тару Покупця, або за окрему плату - у тару Постачальника.
Право власності на Товар переходить від Постачальника до Покупця у момент передачі товару Покупцю, що оформлюється відповідною  накладною, підписаною Сторонами.   Товар передається Постачальнику (представнику Постачальника) лише за пред`явлення останнім належним чином оформленої довіреності на отримання такого Товару (пункт 2.6 договору).
Відповідно до пунктів 3.1 – 3.3 договору орієнтовна ціна Договору становить суму всіх рахунків, наданих Постачальником та оплачених Покупцем. Вартість однієї тони Товару зазначається у рахунку-фактурі та/або видаткових накладних. Остаточна кількість Товару та ціна Договору встановлюється згідно видаткових накладних. Ціна на товар може змінюватися впродовж дії Договору. Вартість оплаченого Покупцем на підставі рахунків Постачальника Товару зміні не підлягає. 
Пунктом 3.5 договору встановлено, що Покупець проводить 100% оплату за Товар на підставі виставлених Постачальником рахунків у строк протягом 21 (одного) календарного дня з моменту поставки Товару. Не виставлення Постачальником рахунку на оплату не є перешкодою для не оплати Товару. В будь-якому разі, загальна сума поставленого, але неоплаченого Товару не повинна перевищувати  1 000 000, 00 (один мільйон гривень) грн. При перевищенні даної суми Постачальник має право не поставляти Товар до повної оплати поставленого Товару Покупцем. Жодні штрафні санкції до Постачальника при цьому не застосовуються.
Відповідно до пункту 3.6 договору оплата вартості Товару здійснюється Покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, або за домовленістю Сторін в іншій формі в межах чинного законодавства України.
За порушення строків оплати за Товар Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення (пункт 5.2 договору).
Договір вступає в силу з моменту його підписання та скріплення печатками Сторін та діє до 31 грудня 2016 року (пункт 9.1 договору).
Додатковою угодою від 09.03.2016 сторони вирішили внести зміни в Договір та викласти п. 3.5 Договору в наступній редакції: "Покупець  проводить 100% оплату за Товар на підставі виставлених Постачальником рахунків у строк протягом 21 календарного дня з моменту поставки Товару. Невиставлення Постачальником рахунку на оплату не є перешкодою для неоплати Товару. В будь-якому разі, загальна сума поставленого, але неоплаченого Товару не повинна перевищувати 1 500 000, 00 грн. При перевищенні даної суми Постачальник має право не поставляти Товар до повної оплати поставленого Товару Покупцем, Жодні штрафні санкції до Постачальника при цьому не застосовуються".
Додатковою угодою № 2 від 30.12.2016 сторони вирішили продовжити дію Договору та викласти п. 9.1.Договору в наступній редакції: "Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін і діє до 31 грудня 2017 року, а в частині проведення взаєморозрахунків - до повного їх виконання. У разі коли жодна зі сторін за 20 календарних днів до закінчення терміну дії договору письмово не виявить бажання припинити його або змінити його умови, то він залишається автоматично пролонгований на новий календарний рік кожного разу".
Доказів припинення договору поставки № 9.03/16 від 09.03.2016 сторонами не надано.
На виконання умов Договору впродовж 2022 року Постачальником було поставлено, а Покупцем отримано Товар на загальну суму 2  151  662, 58 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними: 
- № 77 від 10.01.2022 на суму 103 093, 24 грн з ПДВ;
- № 114 від 11.01.2022 на суму 104 423 грн з ПДВ;
- № 167 від 13.01.2022 на суму 278 248, 32 грн з ПДВ;
- № 210 від 14.01.2022 на суму 104 538, 50 грн з ПДВ;
- № 275 від 17.01.2022 на суму 117 477, 30 грн з ПДВ та 3  993 грн зворотна тара;
- №274 від 17.01.2022 на суму 119 187 грн з ПДВ та 3  993 грн зворотна тара;
- № 455 від 22.01.2022 на суму 114 180 грн з ПДВ;
- № 743 від 28.01.2022 на суму 125 667, 36 грн з ПДВ;
- № 765 від 29.01.2022 на суму 122 777, 60 грн з ПДВ;
- № 937 від 02.02.2022 на суму 127 312, 35 грн з ПДВ;
- № 4714 від 28.05.2022 на суму 101 394, 55 грн з ПДВ;
- № 5175 від 06.06.2022 на суму 102 717, 26 грн з ПДВ;
- № 5298 від 08.06.2022 на суму 102 048, 96 грн з ПДВ;
- № 5492 від 14.06.2022 на суму 102 420, 24 грн з ПДВ;
- № 5970 від 24.06.2022 на суму 66 570, 50 грн з ПДВ;
- № 6024 від 25.06.2022 на суму 28 406, 40 грн з ПДВ;
- № 6047 від 27.06.2022 на суму 29 040 грн з ПДВ;
- № 6197 від 28.06.2022 на суму 71 280 грн з ПДВ;
- № 6522 від 05.07.2022 на суму 230 880 грн з ПДВ.
Крім того, станом на 01.01.2022 початкове сума сальдо на яку Постачальником був поставлений Товар Покупцю становила 510 202, 30 грн., що підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків станом за період з 01.01.2022 року по 26.08.2022.
Станом на дату подання позовної заяви відповідачем частково оплачено товар на суму 2 593 918, 54 грн (з урахуванням початкової суми сальдо), що підтверджується випискою з банку по рахунку № UA23380805000000 0026004412056 за період з 01.01.2022 по 28.10.2022 та платіжними дорученнями: № 776 від 06.01.2022 на суму 200 000 грн; № 777 від 10.01.2022 на суму 186 585, 60 грн; № 3709 від 14.01.2022 на суму 123 616, 70 грн; № 820 від 28.01.2022 на суму 100 000 грн; № 3784 від 02.02.2022 на суму 107 516, 24 грн; № 950 від 15.02.2022 на суму 150 000 грн; № 3855 від 18.02.2022 на суму 50 000 грн; № 3838 від 17.02.2022 на суму 100 000 грн; № 1001 від 23.03.2022 на суму 50 000 грн; № 972 від 23.02.2022 на суму 150 000 грн; № 1015 від 30.03.2022 на суму 50 000 грн; № 1077 від 15.04.2022 на суму 50 000 грн; № 1095 від 20.04.2022 на суму 50 000 грн; № 3964 від 28.04.2022 на суму 50 000 грн; № 3995 від 06.05.2022 на суму 50 000 грн; № 1129 від 13.05.2022 на суму 50 000 грн; № 1159 від 25.05.2022 на суму 50 000 грн; № 1170 від 27.05.2022 на суму 110 000 грн; № 1178 від 31.05.2022 на суму 40 000 грн; № 4033 від 06.06.2022 на суму 110 000 грн; № 4034 від 08.06.2022 на суму 110 000 грн; № 4046 від 14.06.2022 на суму 105 000 грн; № 1204 від 24.06.2022 на суму 95 000 грн; № 1206 від 24.06.2022 на суму 1 000 грн; № 4093 від 06.07.2022 на суму 102 880 грн; № 4068 від 28.06.2022 на суму 50 000 грн; № 4066 від 27.06.2022 на суму 29 040 грн; № 4069 від 28.06.2022 на суму 71 280 грн; № 1240 від 06.07.2022 на суму 128 000 грн; № 1252 від 29.07.2022 на суму 20 000 грн; № 4115 від 15.07.2022 на суму 20 000 грн; № 11 від 19.08.2022 на суму 15 000 грн; № 4201 від 23.09.2022 на суму 10 000 грн; № 4252 від 17.10.2022 на суму 3 000 грн; № 4281 від 28.10.2022 на суму 3 000 грн; № 1308 від 08.11.2022 на суму 3 000 грн.
Отже, станом на день подання позову у відповідача наявна заборгованість у сумі 67  946, 34 грн.
Протягом розгляду справи у суді першої інстанції позивач надав докази часткової сплати основного боргу в розмірі 60 000 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 4335 від 18.11.2022 на суму 5 000 грн, № 1339 від 09.12.2022 на суму 10 000 грн, № 4383 від 20.12.2022 на суму 5 000 грн, № 1346 від 23.12.2022 на суму 5 000 грн, № 1355 від 30.12.2022 на суму 5 000 грн, № 4421 від 06.01.2022 на суму 5 000 грн, № 4425 від 13.01.2023 на суму 5 000 грн, № 1385 від 20.01.2023 на суму 5 000 грн, № 4 від 27.01.2023 на суму 5 000 грн,  № 1398 від 03.02.2023 на суму 5 000 грн, № 1407 від 10.02.2023 на суму 5 000 грн.
Крім суми основного боргу позивач просить стягнути пеню у розмірі 44  090, 69 грн., інфляційні втрати у розмірі 67  939, 21 грн. та 3 % річних у розмірі 5  616, 45 грн. за період прострочення з 01.02.2022 по 27.10.2022.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Частина перша статті 509 ЦК України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1ст. 526 ЦК України).
Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
За положеннями статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Враховуючи умови договору, строк оплати поставленого товару на спірну суму є таким, що настав.
Обставини, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 7  946, 34 грн, підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення вимог позивача в цій частині. Наявність заборгованості у вказаній сумі відповідач не заперечує. В частині суми основного боргу 60 000, 00 грн. провадження підставно закрито судом першої інстанції відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки такий борг було оплачено відповідачем під час слухання справи.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст.ст. 610, 611 ЦК України).
Стаття 625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 67 939, 21 грн та 3 % річних у розмірі 5   616, 45 грн. за період прострочення з 01.02.2022 по 27.10.2022.
Судом підставно стягнуто інфляційні втрати та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання. Відповідачем не наводиться в апеляційній скарзі доводів щодо неправильності їх нарахування.
Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями.
У суді першої інстанції відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.
Зменшення розміру заявлених до стягнення інфляційних втрат не передбачено чинним законодавством, а нараховані 3% не мають великого розміру порівняно до основного боргу і сторонами не збільшувалась процентна ставка їх нарахування, в порівнянні з законом.
За порушення строків оплати за Товар Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення (пункт 5.2 договору).
Розмір нарахованої позивачем пені за загальний період з 01.02.2022 по 27.10.2022 складає 44 090, 69 грн.
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.
Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений ст. 1 вищезазначеного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 вказано, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549 - 552 ЦК.
Неустойка - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності.
Водночас, неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
У тій же постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Частиною ж третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Вирішуючи питання щодо зменшення розміру неустойки суду належить керуватися наступними загальними підходами (правилами):
- обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але ГК України вказує на неспівмірність розміру штрафних санкцій з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як ЦК України виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення;
- зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки;
- довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання;
- неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора;
- господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення;
- закон не визначає ані максимального розміру, на який суди можуть зменшити нараховані відповідно до договору штрафні санкції, ані будь-який алгоритм такого зменшення;
- чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, а тому таке питання вирішується господарським судом згідно статті 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;
- підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір таких санкцій саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.
Тобто при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій судам належить брати до уваги як обставини, прямо визначені у статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.
Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що позивачем правомірно нараховано до стягнення з відповідача неустойку (пеню) за період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у сумі 44 090, 69 грн.
В обґрунтування клопотання про зменшення штрафних санкцій відповідач послався на ті обставини, що строк оплати за поставлений позивачем товар настав напередодні початку збройної агресії Російської Федерації. Проте, 24.02.2022 відповідач зупинив роботу, у зв`язку із введенням на території України правового режиму воєнного стану та відсутністю організаційних і технічних умов для господарської діяльності підприємства. Крім того, у цей період більшість контрагентів почали притримувати розрахунки за поставлений відповідачем товар. Дебіторська заборгованість відповідача складає 6 939 863, 07 грн, тоді як кредиторська - 4 884 982,98 грн. Крім того, відповідач зазначає, що сума штрафних санкцій складає набагато більше усієї суми боргу, що, вочевидь, не відповідає принципу розумності та справедливості.
Відмовляючи у зменшені пені суд першої інстанції зазначив, що у матеріалах справи відсутній сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які впливають на виконання зобов`язань за договором.
З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, що доказів того, що відповідачем у встановленому законодавством порядку підтверджено  настання форс-мажорних обставин саме для спірного випадку невиконання зобов`язання матеріали справи також не містять.
Проте, колегія суддів враховує, що стягнення штрафних санкцій за оскаржуваним судовим рішенням припадає на період воєнних дій та сторони знаходяться у складних умовах ведення господарської діяльності.
Також судом першої інстанції не враховано сам розмір штрафних нарахувань та їх співвідношення з сумою боргу.
Як вбачається з матеріалів справи, після звернення з позовом до суду відповідачем сплачено близько 90% основного боргу, прострочення за попередніми періодами хоча і мало місце однак, відповідач систематично здійснював погашення заборгованостей. Судовим рішенням на користь позивача стягнуто борг у сумі 7 946, 34 грн та нараховано пеню, інфляційні втрати та 3% річних на загальну суму 117  646,35 грн., що є більшим ніж заявлена та стягнута сума основного боргу, а тому, з урахуванням вищевикладеного, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, вважає за можливе зменшити розмір пені до 10 000, 00 грн., змінивши рішення суду першої інстанції у відповідній частині, що на думку суду, не порушить інтереси позивача і не стане надмірним тягарем для відповідача.
Крім того, колегія суддів враховує, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, позивачем нараховано 3% річних та інфляційні втрати, що також компенсує можливі негативні наслідки для кредитора.
Колегія суддів наголошує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
До того ж, порушення з боку відповідача не завдало збитків позивачу (в матеріалах справи відсутні докази зворотного). 
Колегія суддів також враховує і доводи позивача щодо систематичного прострочення відповідачем оплати за договором.
Проте, визначення розміру, на який зменшуються нараховані штрафні санкції, є суб`єктивним правом суду, і в даному випадку ним було дотримано принцип розумного балансу між інтересами сторін, враховані обставини справи та становище як відповідача так і позивача у даній справі.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду зміні щодо розміру стягнення пені; в решті рішення  підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Керуючись вказаною нормою судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта, оскільки саме з його вини виник спір – відповідач не оплачував своєчасно та тривалий час отриманий від позивача товар, а у частині стягнення пені відмовлено не у зв`язку з її неправомірним нарахуванням позивачем.
Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРУТЛАЙФ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.03.2023 у справі № 904/4102/22  задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.03.2023 у справі № 904/4102/22  змінити в частині стягнутої суми пені, зменшивши її до 10 000, 00 грн.
Викласти третій абзац резолютивної частини рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.03.2023 у справі № 904/4102/22  в наступній редакції:
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРУТЛАЙФ" (49033, м. Дніпро, вул. Краснопільська, буд. 9, оф. 318; ідентифікаційний код 39321180) на користь Приватного підприємства "Аграрна компанія 2004" (31222, Хмельницька область, Волочинський район, с. Попівці, вул. Шкільна, буд. 34-а; ідентифікаційний код 33007579) суму основного боргу в розмірі 7   946, 34 грн, пеню у розмірі 10 000, 00 грн, інфляційні втрати в розмірі 67 939, 21 грн, 3 % річних у розмірі 5 616, 45 грн, витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 5   000 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2   625, 79 грн.
В решті рішення залишити без змін.
Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на апелянта.
Видачу наказу, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                                      Л.А. Коваль

Суддя                                                                                          Т.А. Верхогляд 

Суддя                                                                                                             А.Є. Чередко