КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2023 року місто Київ.
Справа 752/8693/20
Апеляційне провадження № 22-ц/824/10012/2023
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Суддя-доповідач                       Желепа О.В.
суддів                                       Мазурик О.Ф., Шкоріна О.І.
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги
 
ВСТАНОВИВ
 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року позов задоволено.
Стягнуто зі ОСОБА_1  на користь ТОВ «Теплопостачсервіс» суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення у розмірі 16404,44 грн. (шістнадцять тисяч чотириста чотири гривні сорок чотири копійки); суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 15826,89 грн. (п`ятнадцять тисяч вісімсот двадцять шість гривень вісімдесят дев`ять копійок); суму інфляційних втрат на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 4493,77 грн. (чотири тисячі чотириста дев`яносто три гривні сімдесят сім копійок); суму інфляційних втрат на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 1415,37 грн. (одна тисяча чотириста п`ятнадцять гривень вісімдесят п`ять копійок); суму 3-х відсотків річних на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 1786,85 грн. (одна тисяча сімсот вісімдесят шість гривень вісімдесят п`ять копійок); суму 3-х відсотків річних на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 752,53 грн. (сімсот п`ятдесят дві гривні п`ятдесят три копійки).
Стягнуто зі ОСОБА_1  на користь ТОВ «Теплопостачсервіс» суму судового збору у розмірі 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні нуль копійок).
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , згідно поштової відмітки, 10 травня 2023 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача суму у розмірі 2 816 грн 36 коп.
 
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим. 
Вказує, що позивач звернувся до суду у травні 2020 року, при цьому нараховує заборгованість за житлово-комунальні послуги, починаючи з лютого 2016 року, що є порушенням ст. 257 ЦПК України. Також Позивач необґрунтовано та з порушенням вимог ст. 257 ЦК України та ст. 163 ЦПК України, вимагає від Відповідача оплатити суму боргу, інфляційних витрат та трьох процентів річних, які нараховані за межами строку позовної давності встановленого чинним законодавством України.
Зазначаючи, що позовні вимоги Позивача гуртуються на Договорі про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 08.02.2016 №46/1/356, звертає увагу, що 08 лютого 2016 року жодних договорів між позивачем та відповідачем не укладалось.  Крім того вказаний договір не містить підпису директора ТОВ «Теплопостачсервіс» ОСОБА_2 , що свідчить про його нікчемність.
Вказує, що договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №46/1/356 між Позивачем та Відповідачем було укладено 10 серпня 2020 року.
Про укладення Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води №46/1/356 саме 10 серпня 2020 року свідчить і Додаткова угода до цього Договору від 20 серпня 2020 року.
Вказує, що заборгованість відповідача перед позивачем за послуги з централізованого опалення становить 2816,36 грн.
Зазначає, що розрахунок позивача про заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води не відповідає дійсності. Так як 12 червня 2020 року Національним науковим центром «Інститут метрології» була проведена повірка лічильників, що знаходяться у квартирі Відповідача. Так згідно акту виконаних робіт від 12.06.2020 року з виконання підготовки до визначення метрологічних характеристик засобів вимірювальної техніки (лічильники холодної/гарячої води), споживання гарячої води станом на 12 червня 2020 року складає; лічильник № 5265785 - 1,558 куб.м та №5265810-2,425 куб. м.
Листом № 143 від 10.02.2020 року Позивач повідомив Відповідача у відповідь на його заяву про те, що виконає коригування показників по особовому рахунку та виконає перерахунок.
Зазначає, що відповідачем сплачено споживання води згідно цих показників.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.
 
Про розгляд апеляційної скарги позивач належним чином повідомлений, що підтверджується розпискою на рекомендованому повідомленні (а.с. 73). Станом на 17 серпня 2023 року відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи до суду не надходило. 
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Задовольняючи позов частково, суд вважав встановленими такі обставини.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору про бронювання квартири для передачі у власність від 31.10.2014 №2769/АЕ-356.
Позивач ТОВ «Теплопостачсервіс» починаючи із 01.07.2014 є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який надає ці послуги та нараховує плату за них, згідно затверджених тарифів.
Згідно з ч. 6 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
Відповідач отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідно до умов Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 08.02.2016 №46/1/356, укладеного між ТОВ «Теплопостачсервіс» та ОСОБА_1 .
Як вбачається з довідки про нарахування та сплату коштів за централізоване опалення та гаряче водопостачання за період із 01.02.2016 по 10.04.2020 у відповідача ОСОБА_1 утворилась заборгованість, яка складається із: заборгованості з централізованого опалення за період із лютого 2016 року по квітень 2020 року у розмірі 16404,44 грн. та заборгованість з централізованого постачання гарячої води за період із січня 2017 року по квітень 2020 року у розмірі 15829,89 грн.
 
Задовольняючи позов суд першої інстанції прийшов до висновку, що позов ТОВ «Теплопостачсервіс» є обґрунтованим та доведеним. 
 
Колегія суддів з такими висновками не може повністю погодитись з огляду на наступне.
Правовідносини між виконавцем послуг з постачання централізованого опалення, гарячого водопостачання та споживачем - фізичною особою регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, а споживачем - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Відповідно до пункту 1частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Поняття виробника та постачальника комунальних послуг також визначено Положенням про порядок розрахунків за комунальні послуги між виробниками (постачальниками), виконавцями і споживачами послуг водопостачання, водовідведення і теплопостачання в умовах використання засобів обліку споживання води і теплової енергії в житловому фонді та підвищення економічної зацікавленості споживачів у їх встановленні за власні кошти, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року N 55, відповідно до якого виробниками (постачальниками) холодної і гарячої води та теплової енергії є підприємства і організації, які за договорами надають виконавцям та споживачам комунальні послуги; виконавцями послуг є підприємства або організації, які безпосередньо надають комунальні послуги споживачам (житлово-експлуатаційні та інші організації). У деяких випадках виробники (постачальники) послуг можуть бути і виконавцями послуг (наприклад, для власників приватних будинків), а споживач - це фізична або юридична особа, що користується комунальними послугами.
Зазначені норми законодавства чітко визначають, що виконавцями житлово-комунальних послуг є підприємства або організації, які безпосередньо надають житлово-комунальні послуги споживачам.
Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.
Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Відповідно до ч. 7 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.
Згідно з п. 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством.
Згідно з п. 30 Правил, споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства.
Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідачем неналежним чином  виконувався обов`язок по оплаті наданих йому позивачем послуг з централізованого опалення з лютого 2016 року та централізованого постачання гарячої води з січня 2017 року, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що внаслідок не виконання зобов`язань відповідачем, права позивача є порушеними.
Посилання відповідача про належне виконання своїх зобов`язань, шляхом проведення повірки лічильників, надсилання даної інформації позивачу та проведення ним оплати за отримані послуги згідно фактичних показників є недоведеними.
Відповідно до підпункту 12 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний надавати виконавцю комунальних послуг або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів спожитих послуг, показання наявних приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку, в порядку та строки, визначені договором.
Згідно з пунктом 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку.
У частині третій статті 12 і частині першій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом установлено та із матеріалів справи вбачається, що відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що він виконував свої зобов`язання щодо надання позивачу показань наявних приладів - розподілювачів та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в квартирі (приміщенні) багатоквартирного будинку. Крім того на підтвердження  сплати позивачем коштів за надані послуги з урахуванням проведених коригувань, доказів до апеляційної скарги додано не було. Суми ж сплаченої заборгованості, які визначені в квитанціях, доданих до апеляційної скарги, враховані позивачем та відображені в його розрахунку.
Доводи відповідача про відсутність договору між ним та позивачем не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Доводи відповідача про те, що  позивачем було здійснено перерахунок заборгованості після звернення до суду з позовом та у відповідача відсутній борг, відповідач не довів, так як не надав ні докази перерахунку, ні квитанції про сплату послуг вже перерахованих платежів.
Долучені до апеляційної скарги квитанції заповнювались на власний розсуд відповідача, а тому з їх змісту неможливо встановити за який період і яким чином зроблено перерахунок, та яку суму мав сплачувати відповідач уже з урахуванням перерахунку, якщо такий був. 
Разом  з тим слушними є доводи скарги про пропуск позивачем позовної давності, щодо частини боргу.
Відповідно до матеріалів справи копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної зави направлено відповідачу на поштову адресу.
Разом із тим, відсутнє будь яке зворотне повідомлення про отримання чи неотримання особою поштової кореспонденції.
Враховуючи, що відповідач не отримував копії ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви та додатків до неї, відтак останній був позбавлений можливості заявити про застосування позовної давності до вимог КП «ТЕПЛОПОСТАЧСЕРВІС»  про стягнення заборгованості в суді першої інстанції.
За таких підстав заява відповідача про застосування позовної давності підлягає розгляду в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Згідно з ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього ж Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Відтак відповідач зобов`язаний був вносити плату за користування послугами з тепло та водо - постачання щомісячно, а тому перебіг позовної давності починається з наступного дня після закінчення строку внесення щомісячного платежу.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить до висновку про відмову у задоволенні позову щодо стягнення боргу за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період до травня 2017 року, так як з позовом позивач звернувся 08 травня 2020 року.
Враховуючи вищенаведене, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за період з травня 2017 року до квітня 2020 року.
 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір відшкодування суми за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого опалення з 21 685 грн 06 коп. (з яких 16 404,44 грн заборгованості, 4 493,77 грн інфляційних витрат та 786,85 грн 3-х відсотків річних) до 4 049 грн 95 коп (з яких 3 007,32 грн заборгованості, 771,56 грн інфляційних витрат та 271,07 грн 3-х відсотків річних) та зменшивши розмір відшкодування суми за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води з 17 994 грн 79 коп. (з яких 15 826,89 грн заборгованості, 1 415,37 грн інфляційних витрат та 752,53 грн 3-х відсотків річних) до 16 945 грн 25 коп (з яких 14 810,79 грн заборгованості, 1 387,03 грн інфляційних витрат та 747,43 грн 3-х відсотків річних).

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку зі зміною судового рішення, змінює розподіл судових витрат.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до матеріалів справи позивач сплатив судового збору за подачу позову 2 102 грн.
З урахуванням розміру заявлених позовних вимог до суду першої інстанції, а також змінення апеляційним судом судового рішення, встановлено, що позовні вимоги позивача до відповідача задоволено на 52,91%, що становить 1112 грн 16 коп.
Відповідач за подачу апеляційної скарги сплатив 3153 грн. З огляду на те, що апеляційним судом задоволено вимоги апеляційної скарги на 47,09% з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1482 грн.
 
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
На підставі викладеного та керуючись ст. 255, 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,               
 
ПОСТАНОВИВ
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року - змінити.
 
Зменшити розмір стягнутої з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» (ідентифікаційний код: 35138553, місцезнаходження: м. Київ, вул. Ломоносова, буд. 58А) заборгованості з урахуванням інфляційного збільшення та 3% річних за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення до 4 049 грн 95 коп та заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води до 16 945 грн. 25 коп.
 
Зменшити розмір стягнутої з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» (ідентифікаційний код: 35138553, місцезнаходження: м. Київ, вул. Ломоносова, буд. 58А) суму судового збору з 2102,00 грн до 1112,16 грн.
 
Стягнути з ТОВ "Теплопостачсервіс" на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1482 грн.
Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Головуючий                                                                      О.В. Желепа 

Судді                                                                                    О.Ф. Мазурик

О.І. Шкоріна