ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/708/23                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  17 серпня 2023 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                               Оксененка О.М.,
суддів:                                                     Вівдиченко Т.Р.,
                                                          Мельничука В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 та ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулись до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, у якому просили:
- визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.06.2022 та 31.10.2022 про відмову в наданні допомоги внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на проживання за заявою від 28.04.2022 та 31.08.2022;
- зобов?язати Управління соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації надати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з березня 2022 року на підставі заяви від 28.04.2022 на проживання внутрішньо переміщеним особам, визначену Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації як внутрішньо переміщена особа та з 2015 року не отримує щомісячну адресну допомогу відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг». 
На подані 28.04.2022 та 31.08.2022 заяви про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», відповдачем було відмовлено у призначенні відповідної допомоги.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Управління соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.06.2022 про відмову в наданні допомоги внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на проживання за заявою від 28.04.2022.
Зобов?язано Управління соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації надати допомогу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з березня по квітень 2022 року на підставі заяви від 28.04.2022 на проживання внутрішньо переміщеним особам, визначену Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332.
У задоволенні решти адміністративного позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а саме: визнати протиправним та скасувати рішення від 31.08.2022 про відмову в наданні допомоги внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на проживання за заявою від 31.08.2022 та зобов`язати відповідача надати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з березня 2022 року допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам, визначену Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 на підставі заяви від 31.08.2022 починаючи з травня 2022 року до часу виключення Луганської області.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вона має право на допомогу, оскільки перемістилась з території, яка відповідає двом умовам: на цій території проводяться бойові дії та ця територія визначена в переліку, затвердженому розпорядженням №204.
Як вказує апелянт, вона та її малолітня дитини є внутрішньо переміщеними особами з м. Луганськ Луганської області, що підтверджується відповідними довідками та останні перебувають на обліку, як внутрішньо переміщені особи в м. Київ, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено про те, що на дату подання заяви 31.08.2022 місто Київ було відсутнє у Переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).
На думку відповідача, оскільки позивачі після 24.02.2022 повторно не переміщались з міста Києва, до категорії внутрішньо переміщених осіб, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок ппошкодження не належать, щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг не отримували станом на 01.03.2023, тому підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.
Колегія суддів звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції (частина п`ята статті 308 КАС України).
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, у 2014 році позивач з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту на території окремих районів Луганської областей, була вимушена залишити своє місце роботи, проживання та майно у місті Луганськ Луганської області та переміститися та підконтрольну Уряду України територію.
У відповідності до довідки від 23.12.2014 №3006-3448 остання взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою фактичного проживання: АДРЕСА_1 .
Адресну допомогу як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №505, позивач з моменту своєї реєстрації, як внутрішньо переміщена особа до 2015 року отримувала, надалі за її призначенням не зверталася.
Разом з тим, 11.03.2022 у позивачки народилася донька ОСОБА_2 , яка також отримала статус внутрішньо переміщеної особи.
28 квітня 2022 року та 31 серпня 2022 року ОСОБА_1 подала заяви до Управління соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам на себе та малолітню дитину ОСОБА_2 .
Однак, 06.06.2022 та 31.10.2022 відповідач відмовив у призначенні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, з підстав того, що переміщення з території проведення бойових дій відбулось раніше 24.02.2022 та виплату на щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання позивачці було припинено ще у 2015 році.
Вважаючи протиправними дії відповідача у невиплаті допомоги як внутрішньо переміщеній особі їй та її доньці, позивач звернулась з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки місто Київ було включено у перелік, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 року №204, тому позивач має право на призначення та нарахування допомоги з березня по квітень 2022 року на проживання як внутрішньо переміщеній особі згідно Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року №332.
Разом з тим, враховуючи, що позивач повторно не переміщалась з тимчасово окупованої території чи району бойових дій після 24.02.2022, тому остання втратила право для отримання допомоги після травня 2022 року і як наслідок їй правомірно відмовлено у наданні допомоги на проживання з дня її звернення 31.08.2022, тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до Конституції Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).
У свою чергу, Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) (надалі - Закон №1706-VII) відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
У силу вимог положень статті 1 Закону №1706-VII, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.
Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (частина перша та друга статті 4 Закону №1706-VII).
Частиною першою статті 5 Закону №1706-VII визначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
За змістом статті 2 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.
При цьому, згідно із частинами другою та третьою статті 7 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
За приписами частини першої статті 9 Закону №1706-VII внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання.
З аналізу вищевикладених норм вбачається, що внутрішньо-переміщені особи мають право на відновлення своїх соціальних виплат.
Відповідно, до 20 березня 2022 року механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначався Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (далі також - Постанова № 505).
У подальшому, 20.03.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», якою затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (надалі - Порядок №332).
Згідно пункту 1 Порядку № 332, цей Порядок визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.
Пунктом 2 Порядку № 332 передбачено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка», затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 року № 204.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 332 допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 1 березня 2022 р. отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг». Виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам за місяці, у яких вони отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не здійснюється.
Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 року у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
Наведені положення свідчить про те, що для отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у відповідності до Порядку № 332 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, позивач мав відповідати одній із двох умов:
- отримувати щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг станом на 24 лютого 2022 року;
- або бути облікованим як ВПО на території, включеній у Розпорядження Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року № 204-р «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми «єПідтримка», на яке міститься посилання в п. 2 Порядку № 332 або переміщеним з такої території.
З матеріалів справи вбачається, що м. Луганськ, з якої у 2014 році перемістилась позивачка, є територією, що належить до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 28.04.2022 №80.
У подальшому, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 року №204 Луганська область, з якої перемістилась ОСОБА_1 , визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка».
Таким чином, станом на 24.02.2022 позивачка перемістилась з території, яка відповідає двом умовам, визначеним пунктом 2 Порядку №332: на цій території проводяться бойові дії та ця територія визначена в переліку, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року №204, а тому позивачка належить до кола осіб, що мають право на допомогу відповідно до Порядку №332.
28 квітня 2022 року ОСОБА_1 подала заяву до Управління соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам на себе та малолітню дитину ОСОБА_2 .
Так, за змістом абзацу 7 пункту 3 Порядку №332 (у редакції станом на 28.04.2022), допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 року у регіонах, що не включені до переліку, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року №204.
У подальшому, до пункту 3 Порядку №332 було внесено зміни згідно із Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 16.04.2022 із змінами, внесеними згідно з Постановами Кабінету Міністрів України № 507 від 29.04.2022, яка застосовується з 1 травня 2022 року, № 602 від 17.05.2022 згідно з якими: «Починаючи з травня 2022 року допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали до 20 травня 2022 року заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема через Єдиний державний вебпортал електронних послуг, або за умови подання документального підтвердження від органів місцевого самоврядування факту пошкодження/знищення нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації».
Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), формується в електронній формі відповідно до Положення про інформаційну систему формування переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2022 року № 562, а у разі відсутності технічної можливості формування такого переліку в електронній формі - затверджується Мінреінтеграції за погодженням з Міноборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.
Таким чином, внутрішньо переміщена особа має право на допомогу на проживання, визначену Порядком №332 незалежно від дати взяття її на облік як внутрішньо переміщені особи, якщо вона перемістилась з території, яка відповідає двом умовам: на цій території проводяться бойові дії та ця територія міститься в переліку, затвердженому розпорядженням № 204-р.
При цьому, у разі якщо внутрішньо переміщена особа станом на 01.03.2022 отримувала щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до Постанови № 505, допомога на проживання, яка передбачена Порядком № 332 призначається автоматично без подання додаткового звернення.
У свою чергу, колегія суддів наголошує на тому, що випадок, за якого допомога на проживання, визначена Порядком № 332, не надається, законодавець пов`язав з умовою невключення регіону до переліку, затвердженого розпорядженням № 204-р, до якого внутрішньо переміщена особа перемістилась до 24.02.2022, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до постанови № 505, а не з датою включення певного регіону до переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка».
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 червня 2023 року №160/12308/22.
У той же час, починаючи з травня 2022 року така допомога надається тільки внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема через Єдиний державний веб-портал електронних послуг.
Враховуючи, що м. Київ, у якому з 23.12.2014 ОСОБА_1 стала на облік як внутрішньо переміщена особа, визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року №204 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), тому позивач має право на призначення та нарахування допомоги за березень та квітень 2022 року на проживання внутрішньо переміщеній особі у Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року №332.
Щодо розгляду заяви позивача від 31.08.2022, колегія суддів зазначає наступне.
Як свідчать матеріали справи, 31 серпня 2022 року ОСОБА_1 подала заяву до Управління соціального захисту населення Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам на себе та малолітню дитину ОСОБА_2 .
У відповідності до абзацу 7 пункту 3 Порядку №332 зі змінами внесеними відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 923 від 19.08.2022 (у редакції станом на час подання заяви 31.08.2022) допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 року, крім осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, та осіб, які повторно перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) після 24 лютого 2022 року.
Відтак, Порядок № 332 до внесення змін згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 923 від 19.08.2022 не містив положень щодо часу, коли особа має внутрішньо переміститись для того, щоб вона мала право на допомогу та не містив положень щодо факту повторності такого переміщення, для того, щоб вона мала право на допомогу.
При цьому, перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25 квітня 2022 року №75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 26 вересня 2022 року №217), та постійно змінюються.
Дійсно, місто Луганськ Луганської області з якого перемістилася позивач, є територією, що належить до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на серпень 2022 року, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25.04.2022 №75.
Втім, на час виникнення спірних правовідносин м. Київ не входить до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), що дає підстави прийти до висновку, що мешканцям міста Києва виплата допомоги як внутрішньо переміщеним особам з травня 2022 року взагалі не здійснюється.
Таким чином, 31.08.2022 звернувшись повторно за призначенням допомоги згідно Порядку №332 позивач підпала під нове правове регулювання, яке за змістом не передбачало для категорії громадян, до якої належить позивач, права на отримання допомоги згідно Порядку №332.
Оскільки позивач повторно не переміщалась з тимчасово окупованої території чи району бойових дій після 24.02.2022, та позивачем не надано доказів того, що її житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і остання подала заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема через Єдиний державний веб-портал електронних послуг, тому ОСОБА_1 втратила право для отримання допомоги після травня 2022 року і як наслідок їй правомірно відмовлено у наданні допомоги на проживання з дня її звернення 31.08.2022.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко 

Судді                                                                          Т.Р. Вівдиченко

                                                                                            В.П. Мельничук