ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

21 вересня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/1011/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на рішення Запорізького  окружного адміністративного суду від 10 травня 2023 року (суддя Мінаєва К.В., повне судове рішення складено 10 травня 2023 року) в справі № 280/1011/23 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (далі – ТУ ДСА), Державної судової адміністрації України (далі – ДСА) про визнання протиправною бездіяльності ДСА щодо незабезпечення ТУ ДСА в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди позивачу, починаючи з 19 липня 2022 року; зобов`язання ДСА забезпечити ТУ ДСА бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди відповідно до вимог  статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», починаючи з 19 липня 2022 року; визнання протиправними дій ТУ ДСА щодо невиплати йому суддівської винагороди, починаючи з 19 липня 2022 року; зобов`язання ТУ ДСА нарахувати та виплатити суддівську винагороду відповідно до вимог  статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», починаючи з 19 липня 2022 року; стягнення 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань ДСА.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 травня 2023 року позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 , починаючи з 19 липня 2022 року; зобов`язано Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 відповідно до вимог  статті 135 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», починаючи з 19 липня 2022 року; визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 суддівської винагороди, починаючи з 19 липня 2022 року; зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду відповідно до вимог  статті 135 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», починаючи з 19 липня 2022 року, із проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів.
В апеляційній скарзі відповідач ТУ ДСА просить скасувати рішення з підстав   неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Із посилання на статтю 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», розпорядження Кабінету Міністрів України від 18 березня 2015 року № 493-р зазначає, що особи, які обіймають посаду судді, підлягають бронюванню.
Оскільки заброньовані військовозобов`язані добровільно можуть бути призвані для проходження військової служби під час мобілізації, вважає, що залучення суддів до виконання обов`язків військової служби не може здійснюватися без особистого волевиявлення судді.
Тому висновок суду першої інстанції, що позивач не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, є неправильним.
На думку апелянта, судом першої інстанції не надано оцінки наказу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2022 року № 13-ос, за яким позивачу не здійснюється виплата суддівської винагороди.
Вважає, що оскільки Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не врегульовані питання виплати суддівської винагороди суддям, які проходять військову службу, то слід керуватися нормами трудового законодавства. 
Звертає увагу, що наказ Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 березня 2022 року № 22-В ґрунтується саме на положеннях ст. 119 КЗпП, тобто за позивачем зберігається саме середній заробіток, а не суддівська винагорода.
При цьому зазначені накази позивачем не оскаржені, тому правомірно в період з 25 лютого 2022 року по 18 липня 2022 року матеріальне забезпечення позивача здійснювалось  на підставі норм КЗпП, а з 19 липня 2022 року за позивачем зберігається виключно посада.
Також зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права в частині розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, позаяк ця справа мала розглядатися в порядку загального позовного провадження.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що Указом Президента України «Про призначення суддів» № 484/2012 від 23 серпня 2012 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя строком на п`ять років.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25 лютого 2022 року № 2 з 25 лютого 2022 року ОСОБА_1 зарахований до списків військової частини НОМЕР_1  та на всі види забезпечення.
На підставі зазначеного  наказу, законів України «Про військовий обов`язок та військову службу»  та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» головою Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя виданий наказ від 07 березня 2022 року № 22-В «Про проходження військової служби суддею ОСОБА_1 », відповідно до пункту 2 якого за позивачем зберігалася виплата середнього заробітку по проходженню служби до дня фактичного звільнення з Збройних Сил України.
У зв`язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2353-ІХ, відповідно до частини третьої  статті 119 Кодексу законів про працю України, частини четвертої  статі 148 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», згідно з наказом № 22-В від 07 березня 2022 року про проходження військової служби, витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25 лютого 2022 року № 2 головою Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя виданий наказ від 19 липня 2022 року № 13-ос, яким  зупинено з 19 липня 2022 року судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 виплату середнього заробітку, який зберігався відповідно до п. 2 наказу № 22-В від 07 березня 2022 року про проходження військової служби до дня фактичного звільнення з Збройних Сил України.
          Суд першої інстанції вважав, що питання обрахунку, розміру та виплати суддівської винагороди унормовується виключно  статтею 130 Конституції України  та  статтею 135 Закону № 1402-VIII, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин вимог  Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ.
Врахувавши, що позивач не здійснює правосуддя внаслідок проходженням військової служби у Збройних Силах України, виконує конституційний обов`язок із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, з урахуванням конституційних гарантій незалежності суддів, пріоритетності норм  Конституції України  та  Закону № 1402-VIII  над іншими нормами законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку, що з моменту набрання чинності Законом №2351-IX, яким внесені зміни до частини третьої  статті 119 КЗпП України  в частині збереження за працівниками, прийнятими на військову службу за призовом під час мобілізації лише місця роботи і посади, але без збереження середнього заробітку, позивачу мала виплачуватися суддівська винагорода у повному обсязі, відповідно, про протиправність дій відповідача ТУ ДСА щодо не нарахування та невиплати позивачу суддівської винагороди, починаючи з 19 липня 2022 року, через що наявні підстави для зобов`язання ТУ ДСА провести нарахування та виплату позивачу суддівської винагороди відповідно до вимог частини другої  статті 135 Закону №1402-VIII, починаючи з 19 липня 2022 року із проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів.
Також суд першої інстанції вважав, що оскільки ТУ ДСА в Запорізькій області як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі, а невиплата позивачу суддівської винагороди в повному обсязі пов`язана із діяльністю ДСА України як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності усіх судів (крім Верховного Суду), то бездіяльність ДСА щодо незабезпечення ТУ ДСА бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди позивачу, починаючи з 19 липня 2022 року, є протиправною, через що наявні підстави для зобов`язання ДСА забезпечити відповідача ТУ ДСА бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди позивачу, починаючи з 19 липня 2022 року.
Суд визнає приведені висновки помилковими, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з 2012 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25 лютого 2022 року № 2 ОСОБА_1 з 25 лютого 2022 року зарахований до списків військової частини НОМЕР_1  та на всі види забезпечення (а.с. 12).
Пунктом 2 наказу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 березня 2022 року № 22-В «Про проходження військової служби суддею ОСОБА_1 » встановлено, що за ОСОБА_1 зберігається виплата середнього заробітку по проходженню служби до дня фактичного звільнення з Збройних Сил України.
Наказом Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2022 року № 13-ос наказано відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області  зупинити з 19 липня 2022 року судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 виплату середнього заробітку, який зберігався відповідно до п. 2 наказу № 22-В від 07 березня 2022 року про проходження військової служби до дня фактичного звільнення з Збройних Сил України (а.с. 4).
Зазначені накази позивачем не оскаржені.
Спірним є цій справі є питання наявності підстав для виплати судді, який проходить військову службу по мобілізації, суддівської винагороди, починаючи з 19 липня 2022 року.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Статтею 8 Конституції України  визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція України  має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі  Конституції України  і повинні відповідати їй.
Норми  Конституції України  є нормами прямої дії.
Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Статтею 130 Конституції України  визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №  1402-VIII (далі – Закон № 1402-VIII).
Частиною першою  статті 135 Закону № 1402-VIII визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, що повністю узгоджується з приписами частини другої   статті 130 Конституції України.
Зазначені конституційні запобіжники мають на меті унеможливлення свавільного встановлення або зміни законодавцем розміру винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу через інші законодавчі акти.
Відповідно до частини другої  статті 135 Закону № 1402-VIII  суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Позивач до призову по мобілізації до Збройних Сил України отримував суддівську винагороду відповідно до вимог  статті 135 Закону № 1402-VIII.
Частиною третьою  статті 119 КЗпП України  (в редакції до 19 липня 2022 року) передбачалося, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову.
Законом України від 01 липня 2022 року №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»  внесено зміни до частини третьої статті 119 КЗпП України, відповідно до яких у частині третій статті 119 слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».
Закон України від 01 липня 2022 року №2352-ІХ  набрав чинності 19 липня 2022 року.
Тобто з 19 липня 2022 року припинено нарахування середнього заробітку у період проходження військової служби за призовом під час мобілізації.  
Частинами першої та четвертої статті 148 Закону № 1402-VIII встановлено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.
Частиною другою  статті 24 Закону № 1402-VIII  визначено, що голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження.
В цьому випадку у зв`язку з набранням чинності  Законом України від 01 липня 2022 року №2352-ІХ  наказом голови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2022 року № 13-ос зупинено з 19 липня 2022 року виплату судді  Бойку О.Ю.  середнього заробітку, який зберігався відповідно до пункту 2 наказу № 22-В від 07 березня 2022 року про проходження військової служби до дня фактичного звільнення з Збройних Сил України.
Враховуючи те, що відповідачем ТУ ДСА як розпорядником бюджетних коштів виплату позивачу середнього заробітку на час його увільнення у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації на особливий період з 19 липня 2022 року припинено на підставі наказу № 13-ос від 19 липня 2022 року, а законність цього наказу позивачем не ставиться під сумнів, цей наказ позивачем не оскаржується, суд доходить до висновку про відсутність ознак протиправності в діях ТУ ДСА в Запорізькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 суддівської винагороди, починаючи з 19 липня 2022 року, та, як наслідок, про відсутність підстав для задоволення позову.
При цьому суд зазначає, що позовні вимоги, звернуті до ДСА, також є необґрунтованими, адже в межах цієї справи не отримані та не досліджувалися судом першої інстанції докази, які б давали підстави вважати, що ДСА допущено протиправну бездіяльність щодо не забезпечення ТУ ДСА в Запорізькій області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 , починаючи з 19 липня 2022 року.
Стосовно посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, позаяк ця справа мала розглядатися в порядку загального позовного провадження, суд зазначає таке.
Форми адміністративного судочинства встановлені статтею 12 КАС України, відповідно до частини першої якої адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).
Частиною четвертою статті 12 КАС України передбачено перелік спорів, у яких виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи.
Як визначено пунктом 1 частини шостою статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, зокрема, щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні  Закону України  "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Оскільки предметом цього позову є питання проходження публічної служби позивачем як суддею, тобто особою, яка займає відповідальне або особливо відповідальне становище у розумінні Закону України «Про запобігання корупції», ця справа не є справою незначної складності.
Разом з тим, згідно з частиною другою статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Відповідно до частини четвертої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:
1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;
2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;
4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відтак, не зважаючи на те, що ця справа не є справою незначної складності, проте, враховуючи, що ця справа не відноситься до справ, які виключно розглядаються за правилами загального позовного провадження, перелік яких визначено у частині четвертій статті 12, частині другій статті 257 КАС України, суд не може визнати порушенням норм процесуального права розгляд судом першої інстанції цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження.   
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що судом першої інстанції  неповно з`ясовані  обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не повній мірі відповідають обставинам справи, що є підставою  для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,  242, 243, 308, 311,  315, 317, 321,  322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на рішення Запорізького  окружного адміністративного суду від 10 травня 2023 року в справі № 280/1011/23 задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 травня 2023 року в справі № 280/1011/23 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів скасувати.
Ухвалити в справі № 280/1011/23 нове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів відмовити.
Постанова  набирає законної сили з дати її ухвалення 21 вересня 2023 року та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Повне судове рішення складено 21 вересня 2023 року.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко