ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2023 року	Львів	Справа № 300/2924/22 пров. № А/857/6757/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Кузьмича С.М., Улицького В.З.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року у справі №300/2924/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії (головуючий суддя першої інстанції – Скільський І.І., місце ухвалення – м. Івано-Франківськ, дата складання повного тексту – 20.04.2023),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачі відмовляючи у призначенні пенсії протиправно вказали на відсутність страхового стажу, не зарахували до його страхового стажу періоди роботи: з 01.09.1990 по 21.01.1992 зазначивши на начебто нечіткий відбиток печатки; з 29.10.1991 по 25.11.1996 через відсутність розшифровки про вихододні, оскільки такий стаж підтверджується записами в його трудовій книжці, довідками з місця роботи, дипломом за місцем навчання, військовим квитком, довідкою військового комісаріату. Крім того, вказала на відсутність обов`язку в позивача надавати довідки для підтвердження роботи, оскільки трудова книжка містить всі необхідні записи про періоди його роботи. Також зазначила, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №092850012802 від 19.01.2022 та Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №092850012802 від 12.04.2022 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів навчання з 01.09.1977 по 28.07.1980 у СПТУ №38 с. Погірці, Львівської області, проходження військової служби з 15.12.1980 по 27.10.1982,   роботи у Івантєєвському СПЕ-35 з 01.09.1990 по 21.01.1992, роботи у колгоспі «Зоря» перейменованого на спілку селянських господарств «Зоря» з 22.01.1992 по 30.09.1995, роботи в Управлінні механізації філіалу ОАО «Элеваторспецстрой» з 01.01.2004 по 30.11.2013 та з 23.10.2019 по 08.09.2020 та призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком з 20.10.2021 – наступного дня після досягнення пенсійного віку.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема апелянт вказує на те, що страховий стаж роботи позивача становить 17 років 2 місяці 20 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. Вказав, що до страхового стажу не враховано період роботи в Івантєєвському СПЕ-35 з 01.09.1990 по 21.01.1992, оскільки у трудовій книжці запис завірений нечітким відбитком печатки, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162; до загального страхового стажу роботи позивача неможливо зарахувати період роботи з 29.10.1991 по 25.11.1996, в колгоспі «Зоря» - оскільки відсутня довідка про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві та фактично відпрацьований час. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 досягнув пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», - 60 років.
В зв`язку з набуттям права на призначення пенсії, у встановлений ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 3-місячний строк, 12.01.2022 звернувся з заявою про призначення пенсії за віком до Калуського відділу обслуговування громадян Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області.
До заяви про призначення пенсії позивачем було подано пакет документів про страховий стаж, заробітну плату та документи, що посвідчують особу.
Факт прийняття необхідних документів Калуським відділом обслуговування громадян підтверджується розпискою-повідомленням від 12.01.2022.
Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області №092850012802 від 19.01.2022 у призначенні пенсії позивачу відмовлено, з тих підстав, що, на переконання пенсійного органу, у ОСОБА_1 відсутній необхідний страховий стаж тривалістю 28 років. Крім цього, відповідач у своєму рішенні зазначає, що ним враховується до страхового стажу 10 років 11 місяців 25 днів, при цьому не враховується до страхового стажу низка періодів, а саме: 
з 31.07.1980 по 31.12.1999 – через те, що в трудовій книжці російською мовою зазначено прізвище « ОСОБА_2 »;
з 29.10.1991 по 25.11.1996 – період роботи в колгоспі, оскільки відсутня довідка про встановлений мінімум та відпрацьовані вихододні;
з 15.12.1980 по 27.10.1982 – період проходження військової служби, оскільки у військовому квитку російською мовою зазначено прізвище « ОСОБА_2 »;
з 01.09.1977 по 28.07.1980 – період навчання, оскільки відсутня печатка у дипломі серії НОМЕР_1 ;
усі періоди роботи в росії після 01.01.2004 (тобто з 01.01.2004 по 30.11.2013 та з 23.10.2018 по 08.09.2020 – оскільки відсутні дані щодо сплати страхових внесків у рф. 
Не погоджуючись із наданою відмовою та вибірковим на думку позивача, зарахуванням стажу роботи, 04.04.2022 ОСОБА_1 повторно звертається до Калуського сервісного центру із заявою про призначення пенсії. 
Рішенням ГУ ПФУ в Закарпатській області в у призначенні пенсії позивачу за заявою від 04.04.2022 відповідач також відмовляє. При цьому, згідно рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області про відмову у призначенні пенсії від 12.04.2022 №092850012802, значиться, що страховий стаж позивача становить 17 років 2 місяці 20 днів, та не враховано період роботи з 01.09.1990 по 21.01.1992 (через нечіткий відбиток печатки), з 29.10.1991 по 25.11.1996 (через відсутність розшифровки про вихододні), а також диплом та військовий квиток (без пояснення причин неврахування).
Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 48 Кодексу законів про працю України визначає, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Нормами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» також встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за №22-1 (надалі по тексту також - Порядок №22-1), встановлено перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком, серед яких, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за №637.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі по тексту також - Порядок №637) згідно з пунктом 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, законодавець передбачає єдину підставу для того, щоб вимагати від особи додаткові документи – у випадку, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, в інших випадках – орган ПФУ зобов`язаний зарахувати стаж на підставі записів трудової книжки.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» Міністерством праці України, Міністерством юстиції України і Міністерством соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок №58 від 29 липня 1993 року.
Згідно з цією Інструкцією, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (абз.1 п.2.4.); записи виконуються арабськими цифрами (абз.2.п.2.4.); записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (абз.3.п.2.4.); виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження (п.2.9.).
Як слідує із записів трудової книжки позивача, усі вони виконані належним чином, чітким правописом українською (за час роботи в РФ – російською) мовою, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і засвідчені підписом уповноваженої особи та печаткою роботодавця, а тому є такими, що внесені у відповідності до норм чинного законодавства.
Щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 01.09.1977 по 28.07.1980 у СПТУ №38 с. Погірці Львівської області, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно пункту 8 Порядку №637, час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Судом встановлено, що при зверненні позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявами від 12.01.2022 та 04.04.2022 ОСОБА_1 подано оригінал трудової книжки НОМЕР_2 , у якій міститься запис на сторінках 2-3 про те, що у період з 01.09.1977 по 28.07.1980 позивач навчався в Погірцівському СПТУ №38 Львівської області. Підстава внесення запису: диплом НОМЕР_1 (а.с.14). При цьому, запис, внесений у трудову книжку, повністю відповідає даним диплому про навчання НОМЕР_1 , виданим СПТУ №38 с. Погірці Львівської області.
Водночас, диплом про навчання НОМЕР_1 виданий на бланку суворої звітності та містить усі необхідні реквізити, підписи голови екзаменаційної комісії, директора училища та заступника директора училища по навчально-виробничій роботі, а також дату видачі та реєстраційний номер.
Також суд зазначає, що у випадку виникнення сумніву у достовірності такого диплому чи виявленні недоліків при його заповненні – працівник сервісного центру пенсійного органу повинен повідомити позивача про необхідність надання довідки з місця навчання та внести відповідну відмітку у графу «Перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії», яка передбачена Додатком 3 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (пункт 4.1 розділу IV), для можливості її подання до спливу 3-місячного строку з дати звернення із заявою.
В свою чергу, суд звертає увагу, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника чи учня здійснювати контроль за веденням обліку його документів про стаж роботи чи навчання. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших документах про стаж роботи. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року по справі №490/12392/16-а звернув увагу, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
У постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. 
Також, у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17 вказано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналізуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у пенсійного органу були відсутні підстави для неврахування періоду навчання позивача, адже він підтверджений належними доказами, а саме: трудовою книжкою (яка є основним документом, який підтверджує стаж роботи), а також документом за місцем навчання.
Щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду проходження військової служби з 15.12.1980 по 27.10.1982, суд зазначає наступне.
Згідно пункту 6 Порядку, для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки військових комісаріатів, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ.
Судом встановлено, що при зверненні до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявами від 12.01.2022 та 04.04.2022 позивачем подано оригінал трудової книжки, у якій міститься запис №3 на сторінках 4-5 про те, що у період з 15.12.1980 по 31.10.1982 ОСОБА_1 проходив службу у рядах Радянської Армії. Підстава внесення запису: військовий квиток № НОМЕР_3 . Запис, внесений у трудову книжку, повністю відповідає відомостям військового квитка № НОМЕР_3 , а саме: на сторінці 2, пункт 8, міститься запис про призвання ОСОБА_1 на строкову військову службу і направлення у військову частину 15.12.1980. Також, на сторінці 3, пункт 12, міститься запис про його звільнення із військової служби 27.10.1982 та направлення до Вінницького РВК. Крім того, відомості про проходження військової служби також підтверджуються довідкою Калуського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 16.05.2022 №7/1339.
Таким чином, стаж військової служби позивача підтверджений належними доказами, а саме: трудовою книжкою (яка є основним документом, який підтверджує стаж роботи), а також документами за місцем проходження служби: військовим квитком та довідкою з військового комісаріату.
Відповідно до частини першої статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Згідно з частиною третьою статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», органи Пенсійного фонду України мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також у необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інші відомості, передбачені законодавством для визначення права на пенсію.
Крім того суд звертає увагу на те, що згідно п.3.3 Порядку подання та оформлення документів, орган, що призначає пенсію, надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності - бланки документів; допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.
Згідно п. 4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; з`ясовує наявність у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
З аналізу вище вказаних норм свідчить про те, що обов`язок перевірки правильності поданих документів, надання необхідних бланків, а також допомоги в одержанні відсутніх документів для призначення пенсії лежить на територіальних органах ПФУ, а не на особі, яка звертається за призначенням пенсії.
Таким чином, у відповідачів були відсутні будь-які законні підстави для неврахування до стажу роботи позивача періоду військової служби, так як даний стаж підтверджується трудовою книжкою, військовим квитком та довідкою Калуського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Івано-Франківської області. 
Щодо відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.09.1990 по 21.01.1992 в Івантєєвському СПЕ-35 через нечіткий відтиск печатки, суд зазначає таке.
Так, у трудовій книжці позивача містяться записи про прийняття на роботу водієм з 01.09.1990 в порядку переводу з Управління механізації (запис №13 з посиланням на наказ №128-к від 31.08.1990) та звільнення з даного підприємства за власним бажанням з 21.01.1992 (запис №15 з посиланням на наказ №8-к від 27.01.1992). Запис про звільнення, як цього вимагає Інструкція, скріплений печаткою підприємства та підписом відповідальної особи.
Крім цього, про перевід на роботу в Івантєєвське СПЕ-35 зазначено і в довідці Управління механізації «Элепс» філіал «Элеваторспецстрой» від 14.08.2020 №47 (а.с 17).
Отже, відповідачі протиправно не зарахували до стажу роботи період роботи позивача з 01.09.1990 по 21.01.1992 в Івантєєвському СПЕ-35, так як такий стаж підтверджується записами трудової книжки та довідкою Управління механізації «Элепс» філіал «Элеваторспецстрой» від 14.08.2020 №47.
Також, суд вважає протиправною відмовою у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 22.01.1992 по 30.09.1995 в колгоспі (спілці селянських господарств) «Зоря» через відсутність довідки про вихододні, з огляду на таке.
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Аналізуючи зазначене та враховуючи те, що згідно архівної довідки від 10.01.2020 №Б-3/04-01, колгосп «Зоря» з 18.02.1992 перейменований на спілку селянських господарств, у позивача відсутній обов`язок надавати до пенсійного органу довідку про вихододні.
Крім того, позивач не міг надати відповідачу будь-які інші підтверджуючі документи про роботу в ССГ «Зоря», оскільки документи даної ССГ перебували на збереженні в архівному приміщенні адміністративного будинку Берлогівської сільської ради Рожнятівського району, яке було знищене в результаті пожежі, яка мала місце 11.09.2017, що підтверджується довідкою Рожнятівського РВ Управління ДСНС України в Івано-Франківській області №01-614/29 від 12.09.2017 та актом про пожежу від 11.09.2017 (а.с.37).
Аналізуючи підстави відмови ГУ ПФУ в Рівненській області у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 31.07.1980 по 11.12.1980, з 15.02.1983 по 17.02.1983, з 21.02.1983 по 06.05.1983, з 09.06.1983 по 03.03.1988, суд зазначає наступне.
Так, на переконання відповідача, у трудовій книжці позивача було невірно зазначено прізвище « ОСОБА_2 » російською мовою.
Проте, дана помилка була виправлена роботодавцем позивача, про що є відмітка на титульній сторінці трудової книжки НОМЕР_2 . 
Також, дана помилка не є підставою для неврахування стажу, адже українською мовою прізвище позивача « ОСОБА_3 », що відповідає російському « ОСОБА_2 ».
Водночас, всі ці періоди були зараховані позивачу згідно рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області про відмову в призначенні пенсії №092850012802 від 12.04.2022, що свідчить про формальність підстав для відмови ГУ ПФУ в Рівненській області від 19.01.2022 у зарахуванні перелічених вище періодів.
Щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.01.2004 по 30.11.2013 та з 23.10.2019 по 08.09.2020 через відсутність підтвердження про сплату внесків від компетентних органів рф, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж – це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Застрахованою особою є фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися в установленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Частиною 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із статтею 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.
Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Таким чином, у відповідача були відсутні законні підстави для відмови у зарахуванні стажу роботи позивача після 01.01.2004 через відсутність даних щодо сплати страхових внесків у рф.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 4 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Аналогічна норма закріплена в ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Оскільки, спірні періоди з 01.01.2004 по 30.11.2013 та з 23.10.2019 по 08.09.2020 були відпрацьовані позивачем за межами України – на території росії до початку повномасштабної збройної агресії та розриву дипломатичних відносин, тому, при призначенні пенсії та обрахунку стажу роботи і заробітної плати, окрім національного законодавства, необхідно також керуватися нормами міжнародних нормативно-правових актів, а саме: Міжнародною Угодою від 13 березня 1992 року «Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення»; Угодою між Урядом України і Урядом Російської Федерації від 14 січня 1993 року «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн»; Міжнародною Угодою від 15 квітня 1994 року «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників – мігрантів» (дата набрання чинності для України: 22.08.1995 року).
За приписами статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди здійснюється згідно законодавства держави, на території якої вони проживають.
Згідно вимог пункту 2 статті 6 Угоди від 13.03.1992 для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СССР за час до вступу в силу даної Угоди.
В свою чергу, статтею 5 Угоди від 13.03.1992 визначено, що дана Угода розповсюджується на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
Отже, наведені положення Угоди передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.
Відповідно до ст. 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 встановлено, що Працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці,   режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші).
Частинами 2,3 ст. 6 Угоди встановлено, що трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Водночас, за приписами статті 7 Угоди, питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та двосторонніми угодами в цій галузі.
Дана норма щодо особливостей врахування трудового стажу та заробітної плати також передбачена і Угодою про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників – мігрантів від 15 квітня 1994 року.
Згідно п. 3 ст. 6 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників – мігрантів, встановлено, що працівники користуються правами і виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування.
Згідно ч. 1 ст. 13 Закону РФ «Про трудові пенсії» (в редакції, чинній на період роботи позивача в рф) встановлено, що при підрахунку страхового стажу періоди роботи і (або) іншої діяльності, які передбачені статтями 10 і 11 цього Федерального закону, підтверджуються документами, що видаються в установленому порядку роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами.
Підтвердженням факту роботи позивача з 01.01.2004 по 30.11.2013 та з 23.10.2019 по 08.09.2020 в Управлінні механізації філіал ОАО «Элеваторспецстрой» є наступні документи: трудова книжка серії НОМЕР_4 , записи №1-5, які в повній мірі підтверджують відповідний факт роботи; Довідка Управління механізації «Элепс» філіал ОАО «Элеваторспецстрой» від 14.08.2020 р. №47 про підтвердження періодів роботи з 04.03.1988 по 01.09.1990, з 01.10.1995 по 31.12.1996, з 01.01.1997 по 31.12.1999, з 05.09.2000 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 30.11.2013; трудові договори між УМ АООТ «Элепс» та ОСОБА_1 на строк: з 05.09.2000 по 31.12.2000, з 17.07.2002 по 31.12.2003; трудові договори між ОАО «Элеваторспецстрой» та ОСОБА_1 на строк: з 21.05.2004   по 21.05.2005, з 22.05.2005 по 22.05.2006, з 23.05.2006 по 23.05.2007, з 28.05.2007 по 26.05.2008; трудові договори між УМ філіал ОАО «Элепс» («Элеваторспецстрой») та ОСОБА_1 з 04.09.2008 по 04.09.2009, з 05.06.2009 по 04.09.2009, з 19.04.2010 по 25.08.2010, з 03.05.2011 по 23.01.2012, з 06.02.2012 по 31.10.2012, з 22.05.2012 по 31.10.2012, з 23.10.2019 по 08.09.2020; свідоцтво по постановку на облік фізичної особи в податковому органі; страхове свідоцтво державного пенсійного страхування; патенти та дозволи на роботу, видані Федеральною міграційною службою; довідки про заробітну плату від 14.08.2020 №44, 45, 46 з УМ філіал ОАО «Элеваторспецстрой», які містять відомості про фактичну суму заробітної плати позивача, а також відомості про те, що з усіх нарахованих сум було проведено відрахування у Пенсійний фонд згідно встановлених тарифів.
Згідно п. 6 Постанови Уряду РФ №555, аналогічно, як і згідно українського законодавства, встановлено, що основним документом, який підтверджує періоди роботи особи , є трудова книжка.
При відсутності трудової книжки, а також у разі, коли в трудовій книжці містяться неправильні й неточні відомості або відсутні записи про окремі періоди роботи, на підтвердження періодів роботи приймаються письмові трудові договори, оформлені відповідно до трудового законодавства, які діяли на день виникнення відповідних правовідносин, трудові книжки колгоспників, довідки, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами, виписки з наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати.
Таким чином, законодавство рф передбачає аналогічний перелік документів для підтвердження стажу роботи особи, серед яких основним документом є трудова книжка.
В трудовій книжці позивача наявні записи про його роботу в Управлінні механізації «Элепс» філіал ОАО «Элеваторспецстрой».
Дані записи здійснені у відповідності з Постановою Міністерства праці та соціального розвитку рф від 10 жовтня 2003 р № 69 «Про затвердження Інструкції щодо заповнення трудових книжок» (в редакції, чинній в період його роботи у російській федерації), та містять всі необхідні відомості, передбачені Інструкцією. 
Форма заповнення трудової книжки відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої спільним наказом Міністерства праці, Мін`юсту України, Мінсоцзахисту населення від 29.07.1993 р. №58.
Як слідує із записів трудової книжки позивача, вона містить усі необхідні відомості про його прийняття та звільнення в Управління механізації «Элепс» філіал ОАО «Элеваторспецстрой», усі записи скріплені підписом відповідальної особи та печаткою підприємства.
Записи виконані без перекреслень, чітким правописом російською мовою, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і засвідчені підписом уповноваженої особи та печаткою роботодавця, а тому є такими, що внесені у відповідності до норм як українського, так і російського законодавства, на території якого відбувалася трудова діяльність.
Тому в суду, відсутні будь-які підстави для сумнівів у достовірності записів трудової книжки НОМЕР_4 .
Крім цього, записи у трудовій книжці дублюються відомостями, зазначеними у довідці Управління механізації «Элепс» філіал ОАО «Элеваторспецстрой» від 14.08.2020 р. №47, а також додатково підтверджуються наявними в матеріалах справи трудовими договорами. 
Крім цього, довідки про заробітну плату від 14.08.2020 №44, 45, 46 містять інформацію про те, що з усіх сум заробітної плати позивача, включених у довідки, проведено відрахування у Пенсійний фонд згідно встановлених тарифів.
Таким чином, підприємством підтверджено сплату усіх необхідних внесків за період роботи позивача в Управлінні механізації «Элепс» філіал ОАО «Элеваторспецстрой».
Суд звертає увагу на те, що згідно ст. 7 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників – мігрантів, встановлено, що оподаткування трудових доходів працівників Сторони працевлаштування здійснюється в порядку і розмірах, встановлених законодавством Сторони працевлаштування. 
Сторони не допускають подвійного оподаткування зароблених працівниками коштів.
З огляду на зазначене, у пенсійного органу відсутні підстави для неврахування спірних періодів, відпрацьованих в рф, адже з заробітної плати позивача було сплачено податки на території Сторони працевлаштування, а тому згідного чинних міжнародних угод, такий стаж підлягає обов`язковому зарахуванню на території країни, де здійснюється призначення пенсії.
Таким чином, відмова у зарахуванні стажу роботи позивача в Управлінні механізації «Элепс» філіал ОАО «Элеваторспецстрой» з 01.01.2004 по 30.11.2013 та з 23.10.2019 по 08.09.2020, у зв`язку із відсутністю підтвердження про сплату внесків від компетентних органів рф, в тому числі порушенням порядку ведення трудової книжки, є неправомірною і не може бути підставою для відмови в зарахуванні наявного в трудовій книжці стажу роботи позивача та звужує його законне право на зарахування вказаних періодів до стажу роботи на вказаному підприємстві.
З урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів навчання з 01.09.1977 по 28.07.1980 у СПТУ №38 с.Погірці, Львівської області, проходження військової служби з 15.12.1980 по 27.10.1982,   роботи у Івантєєвському СПЕ-35 з 01.09.1990 по 21.01.1992, роботи у колгоспі «Зоря» перейменованого на спілку селянських господарств «Зоря» з 22.01.1992 по 30.09.1995, роботи в Управлінні механізації філіалу ОАО «Элеваторспецстрой» з 01.01.2004 по 30.11.2013 та з 23.10.2019 по 08.09.2020, суд зазначає про наявність у позивача необхідного страхового стажу (понад 36 років при необхідному – 28 років) для призначення пенсії за віком, передбаченого частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 20.10.2021.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які ґрунтуються на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області – залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року у справі №300/2924/22 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	В. З. Улицький