ПОСТАНОВА 
Іменем України

18 липня 2023 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 405/2927/22
провадження № 22-ц/4809/771/23 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
       Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І.,
за участі секретаря – Гончар В. В.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідачі – Кіровоградська обласна прокуратура, Державна казначейська служба України,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Кіровоградської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України, на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2023 року у складі судді Шевченко І. М. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кіровоградської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив:
- стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діляність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 28 014 грн, моральну шкоду в розмірі 3 618 000 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 99 000 грн, витрати пов`язані з проведенням судової психологічної експертизи, 496 грн 20 коп витрат за подання заяви про забезпечення доказів (призначення психологічної експертизи);
-зарахувати йому як до загального трудового стажу так і до стажу роботи за спеціальністю, стаж державної служби, безперервного стажу час незаконного утримання під вартою строком 2 роки 9 місяців 23 дні, а всього 33 місяці 23 дні, з 06 березня 2009 року по 29 грудня 2011 року.
Позовна заява мотивована тим, що вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2019 позивача визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 368 в редакції від 10.11.2015 КК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення інкримінованих йому злочинів.
ОСОБА_1 моральну шкоду обґрунтовував перебуванням під кримінальним переслідуванням 12 років 03 місяців 10 днів, проведення відносно нього досудового слідства, пред`явлення обвинувачення, застосування запобіжного заходу - тримання під вартою, накладення арешту на його майно, проведення відносно нього оперативно-розшукових заходів, що обмежили його права, багаторічні судові засідання у справі, на яких він доводив свою невинуватість у вчиненні злочинів, носили для нього характер моральних страждань, які полягають у душевних стражданнях, пов`язаних з явно несправедливими принизливими діями органів державної влади та їх посадових осіб, глибокими переживаннями, страхи щодо можливості безпідставно понести кримінальне покарання, бути позбавленим волі на тривалий строк, опинитися в чужому для нього кримінальному середовищі, бути відірваним від родини, близьких йому людей. 
Всі ці обставини вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, відновлювати свої життєві зв`язки та стосунки з людьми, нормалізувати стосунки у власній сім`ї. 
Протягом часу перебування під вартою з 06.03.2009 по 29.12.2011 позивач був незаконно позбавлений можливості працевлаштуватися та отримати доходи, необхідні для утримання як себе, так і своєї родини, а тому вважав, що стягненню на його користь підлягає матеріальна шкода в сумі 28 074 грн, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати.
Крім того, при розгляді кримінальної справи його інтереси захищав адвокат Фільштейн В.Л., з яким він укладав договори про надання правової допомоги та сплачувались гонорари в сумі 93 000 грн, а в зв`язку зі зверненням з позовною заявою про відшкодування шкоди, завданої незаконними діяти органів досудового розслідування та прокуратури, вартість наданих послуг становить 6 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2023 року позов ОСОБА_1 до Кіровоградської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування і прокуратури, поновлення трудових прав та відшкодування витрат на правову допомогу задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання в безспірному порядку з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 000 грн, 83 000 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу та 12 159,30 грн судових витрат по справі.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Судові витрати щодо сплати судового збору віднесено на рахунок держави.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачем надані обґрунтування та доведено наявність завданої йому моральної шкоди, необхідність застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими.
Враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд першої інстанції розмір моральної шкоди, завданої позивачеві, визначив в сумі 2 000 000 грн, які суд вважав за необхідне стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду на користь позивача.
Наданими копіями розрахункових квитанцій підтверджено витрати на допомогу адвоката у кримінальному провадженні на загальну суму 83 000,00 грн, які суд першої інстанції вважав, цілком обгрунтованими, пов`язаними з довготривалістю досудового слідства (розслідування), розглядом справи в суді, підготовкою захисником значної кількості різноманітних, складних документів, що долучені до матеріалів кримінальної справи (провадження) та отриманим позитивним результатом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що згідно запису в трудовій книжці з 20.01.2009 ОСОБА_1 отримував допомогу по безробіттю, проте, точну дату коли позивачу були припинені виплати допомоги по безробіттю позивач не вказав, а тому вимоги у вказаній частині є необгрунтованим, не підтверджуються належними, достовірними та достатніми доказами.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про поновлення трудових прав, суд першої інстанції виходив з того, що вирішення даного питання можливе в порядку адміністративного судочинства і відповідачем має бути відповідне управління Пенсійного фонду України.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2023 року та стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діляність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 28 014 грн, моральну шкоду в розмірі 3 618 000 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 93 000 грн, а в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не зазначив, чому він не погоджується з розміром, який просив стягнути позивач, а лише послався на загальні вимоги визначення моральної шкоди.
       Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що нарахування допомоги по безробіттю здійснювалося саме з 20.01.2009, як зазначено в трудовій книжці, і припинено в брезні 2009 року в сумі 150,55 грн, що свідчить про завершення нарахування виплат по безробіттю саме з моменту затримання особи – 06 березня 2009 року.
       Крім того, суд першої інстанції не повно дослідив наявні у справі докази на піжтвердження надання правової допомоги під час розгляду кримінальної справи та не врахував, що всього гонорар становить 93 000 грн, а не 83 000 грн.
       В апеляційній скарзі Кіровоградська обласна прокуратура просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2023 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до Кіровоградської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити в повному обсязі у задоволенні позову в частині стягнення витрат на правничу допомогу та судових витрат, а питання відшкодування моральної шкоди вирішити відповідно до законодавства.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та з грубим порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин справи та надання належної правової оцінки наявним на пітвердження їх доведеності доказам, що в їх сукупності мають значення для правильного вирішення справи. 
       Суд першої інстанції, стягуючи на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2 000 000 грн, не обґрунтував і не навів відповідних розрахунків, доказів та мотивів, а висновок експерта Кропивницького відділення Київського НДІСЕ МЮУ № 3983/22-27 від 19.12.2022 грунтується на підставі методик, застосування яких на території України припинено та які не пройшли державну атестацію.
       Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження протиправності поведінки органів прокуратури під час його затримання, здійснення інших процесуальних дій, які б обмежували права позивача.
       Крім того, суд першої інстанції безпідставно стягнув на користь позивача 83 000 грн витрат на правничу допомогу у кримінальному провадженні, які належним чином документально не підтверджені, та не навів мотивів щодо неврахування заперечення представника обласної прокуратури про те, що жоден договір про надання правничої допомоги у кримінальній справі не містить детального опису робіт, інформації щодо гонорару (погодинного або фіксованого), порядку його оплати тощо.
       Відповідач вважає, що загальна вартість робіт є явно завищеною, не відповідає принципам розумності, обґрунтованості та є неспівмірною зі складністю справи та реальним обсягом виконаних робіт, а позивачм не надано доказів підтвердження оплати за договорами № 1 від 07.04.2009 та № 2 від 08.12.2009.
       Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що учасником спірних правовідносин у справах відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі ст. 1176 ЦК України Держава в особі відповідного органу, та зробив помилковий висновок про стягнення коштів з державного бюджету України шляхом безспірного списання в безспірному порядку з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
       В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2023 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити в задоволенні вказаних вимог у повному обсязі.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду в оскаржуваній частині постановлене з неповним з`ясуванням усіх обставин у справі та неправильним застосуванням норм матеріального права.
       Моральна шкода в розмірі 2 000 000 грн є недоведеною та завищеною порівняно з відповідним мінімальним розміром, встановленим законом, а при її розрахунку суд першої інстанції вийшов за межі розумності та виваженості.
       Стягнута на користь ОСОБА_1 сума витрат на правову допомогу в розмірі 83 000 грн є обгрунтовано завищеною, а судом першої інстанції не надано об`єктивної оцінки наданому позивачем розрахунку, виходячи з факторів, які впливають на розрахунок витрат на правничу допомогу.
       Крім того, стягнення з Державної казначейської служби України коштів є необґрунтованим і таким, що не ідповідає встановленому законом способу захисту порушеного права.

Відзиви на апеляційні скарги

Державної казначейської служби України надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вона просить відмовити в задоволенні його апеляційної скарги.
Відзивів на апеляційні скарги від інших учасників не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник адвокат Фільштейн В. Л. підтримали доводи апеляційної скарги позивача та заперечували проти доводів апеляційних скарг відповідачів, прокурор Адамова О. О. підтримала доводи апеляційної скарги Кіровоградської обласної прокуратури та Державної казначейської служби і заперечувала проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Представник Державної казначейської служби України в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.
Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Оскільки відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, що не з`явились, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 06.03.2009 постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області Корженка Д.О. відносно ОСОБА_1 порушено кримінальну справу № 80-1098 за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 368 КК України.
В цей же день ОСОБА_1 затриманий в порядку ст. 115 КПК України за підозрою у вчиненні зазначеного злочину і 13.03.2009 йому пред`явлено обвинувачення за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.
Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.03.2009 строк затримання ОСОБА_1 продовжений до 16.03.2009 .
16.03.2009 відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді взяття під варту. Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.12.2011 запобіжний захід - тримання під вартою замінено на заставу.
13.03.2009 за постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області Корженка Д.О. накладено арешт на усе майно і майнові права ОСОБА_1 .
Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2019 ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 368 в редакції від 10.11.2015 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення інкримінованих йому злочинів.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 23.06.2021 апеляційна скарга прокурора на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2019 залишено без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції без змін.
Ухвалою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в справі № 1-317/11 (провадження № 51-5924км20) від 23.02.2022 вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2019 та ухвала Черкаського апеляційного суду від 23.06.2021 відносно ОСОБА_1 залишено без зміни, а касаційна скарга прокурора - без задоволення.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Оскільки, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби та Кіровоградської обласної прокуратури про поновлення трудових прав, не оскаржується, суд згідно зі статтею 367 ЦПК України в цій частині його не переглядає.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно допункту 9 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону про відшкодування шкоди (стаття 1 Закону).
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі – Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (частина друга зазначеної статті).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив стягнути на його користь завдану моральн шкоду в розмірі 3 618 000 грн.
Згідно з пунктом п`ятим статті 3 Закону у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону).
Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.
З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом не передбачено.
Схожий правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц зроблено висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.
Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин завдання, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Відповідні правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, Верховного Суду у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 468/901/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 199/8734/17, від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19, від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19, від 09 лютого 2022 року у справі № 757/6203/21-ц.
Матеріалами справи підтверджується, що 06.03.2009 постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області Корженка Д.О. відносно ОСОБА_1 порушено кримінальну справу № 80-1098 за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 368 КК України (том 1 а. с. 14-17).
В цей же день ОСОБА_1 затриманий в порядку ст. 115 КПК України за підозрою у вчиненні зазначеного злочину і 13.03.2009 йому пред`явлено обвинувачення за ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України (том 1 а. с. 18-21).
Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09.03.2009 строк затримання ОСОБА_1 продовжений до 16.03.2009 (том 1 а. с. 22-23).
16.03.2009 відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Кіровограда до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді взяття під варту (том 1 а. с. 24-25). 
Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.12.2011 запобіжний захід - тримання під вартою замінено на заставу (том 1 а. с. 26-27).
13.03.2009 за постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області Корженка Д.О. накладено арешт на усе майно і майнові права ОСОБА_1 (том 1 а. с. 28).
Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2019 ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 368 в редакції від 10.11.2015 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення інкримінованих йому злочинів (том 1 а. с. 29-51).
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 23.06.2021 апеляційна скарга прокурора на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2019 залишено без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції без змін (том 1 а. с. 52-75).
Ухвалою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в справі № 1-317/11 (провадження № 51-5924км20) від 23.02.2022 вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2019 та ухвала Черкаського апеляційного суду від 23.06.2021 відносно ОСОБА_1 залишено без зміни, а касаційна скарга прокурора - без задоволення (том 1 а. с. 75-83).
Згідно висновку експерта КВ КНДІСЕ за результатами проведення судової психологічної експертизи у цивільній справі № 405/2927/22 № 3983/22-27 від 19.12.2022 притягнення ОСОБА_1 , до кримінальної відповідальності в період 2009-2021 років, в тому числі його знаходження протягом трьої років під вартою в умовах ізоляції є дійсно психотравмуючою для нього, а вказані обставини завдали позивач моральних страждань.
Рекомендований розмір відшкодування, нанесених ОСОБА_1 моральних страждань, експертом було визначено в розмірі 540 мінімальних заробітних плат, установлених на момент розгляду справи судом (том 1 а. с. 168-173).
Аналіз наданих сторонами доказів свідчить про те, що ОСОБА_1 повністю реабілітований в у пред`явленому обвинуваченні та виправданий за ч. 1 ст. 255; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 368 в редакції від 10.11.2015 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення інкримінованих йому злочинів.
13.03.2009 ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення, а 23.06.2021 набрав законної сили виправдувальний вирок, тобто строк перебування позивача під слідством та судом становить 147 місяців та 10 днів.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2023, який складає 6 700 грн.
Таким чином, мінімальна сума компенсації моральної (немайнової) шкоди має бути не меншою ніж 967 033,33 грн (147*6 700+10*6700/30).
Судом враховується, що незаконне кримінальне переслідування, обмеження громадянських прав і свобод, для позивача були вкрай стресовою (психотравмуючою) ситуацією, призвели до руйнування значущих взаємовідносин з оточенням, моральних цінностей та викликали значні негативні переживання: обурення, приниження, сорому, тривалої емоційної напруги, тривоги, невизначеності, необхідності виправдовуватись та доводити свою невинність в інкримінованих діяннях, втрати можливостей самореалізації, приниження його честі та гідності, сприяли суттєвому зниженню авторитету серед оточуючих, поваги та доброзичливого ставлення. 
Тривалий час ОСОБА_1 був позбавлений можливості вільно жити, вільно реалізовувати себе як особистість та у професійному житті, пересуватись за власним вибором та планувати власний час, безпідставність чого особливо принижувала його людську гідність. 
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. 
За таких обставин, суд приходить до висновку, що враховуючи обсяг заподіяної позивачу шкоди, глибину та тривалість його моральних страждань, ступінь тяжкості пред`явленого йому обвинувачення перебування позивача протягом тривалого часу під слідством та судом, і виходячи із засад розумності та справедливості, з врахуванням мінімальної заробітної плати суд вважає обгрунтованою та доведеною моральну шкоду, яка була заподіяна ОСОБА_1 в розмірі 2 000 000 грн.
Доводи апеляційної скарги Кіровоградської обласної прокуратури про те, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження протиправності поведінки органів прокуратури під час його затримання, здійснення інших процесуальних дій, які б обмежували права позивача, є безпідставними, оскільки Законом  передбачено право на відшкодування моральної шкоди у випадку постановлення судом виправдувального вироку (пункт 1 частини першої статті 2 вказаного Закону). 
Тобто за наявності виправдувального вироку, який набрав законної сили, позивач не зобов`язаний доводити незаконність конкретної слідчої чи процесуальної дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.
Суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги Кіровоградської обласної прокуратури про те, що висновок експерта Кропивницького відділення Київського НДІСЕ МЮУ № 3983/22-27 від 19.12.2022 грунтується на підставі методик, застосування яких на території України припинено та які не пройшли державну атестацію, разом з тим за правилами ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.
У справі, що є предметом розгляду, моральна шкода в розмірі 2 000 000 грн визначена не тільки на основі експертного висновку, а з урахуванням всіх обставин встановлених судом.
Необгрунтованими є доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України про те, що сума моральної шкоди є завищеною порівняно з відповідним мінімальним розміром, встановленим законом, з огляду на те, що з урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом не передбачено.
Крім того, звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 також просив стягнути на свою користь завдану йому матеріальну шкоду, у вигляді грошових доходів, які він втратив внаслідок незаконних дій, в розмірі 28 014 грн.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог у вказаній частині, суд першої інстанції виходив з того, що точну дату коли позивачу були припинені виплати допомоги по безробіттю позивач не вказав, а інші відомості, щодо періодів роботи чи розміру заробітної плати, яку отримував чи міг би отримувати ОСОБА_1 відсутні
Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.
Згідно з пунктом першим статті 3 Закону у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. 
Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.
Пунктом 8 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі – Положення), передбачено, що згідно з частиною першою статті 4 Закону розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначаються з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.
Середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється для інших громадян, які не відносяться до категорії робітників і службовців, - шляхом поділу на 12 суми річного доходу за попередній рік. У даному випадку йдеться про доходи осіб вільних професій (художників, письменників тощо); осіб, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю в сфері кустарно-ремісничих промислів сільського господарства, побутового обслуговування населення та іншими видами діяльності, основаними виключно на особистій праці цих осіб, членів їх сімей; а також стипендії, що виплачуються в період навчання у вищих і середніх спеціальних учбових закладах, училищах і на курсах. (підпункт 3 пункту 9 вищезгаданого Положення).
За змістом абзацу 4 пункту 9 Положення у тих випадках, коли не можна визначити доход громадянина (ще не наступив термін подачі декларації, або з інших причин), або коли громадянин не мав певних джерел доходів з поважних причин (протягом перших трьох місяців після звільнення із Збройних Сил чи інших військових формувань, створених відповідно до законодавства України або закінчення середньої школи, чи у разі хвороби тощо), розмір шкоди визначається виходячи з встановленого законом мінімуму заробітної плати.
Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що право на відшкодування втраченого заробітку має особа, яка офіційно була працевлаштована до притягнення до кримінальної відповідальності, або отримувала регулярні доходи, а у випадку відсутності джерел доходів - тільки за умови наявності поважних причин.
Матеріалами справи підтверджується, що згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 20.01.2009 позивачу розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 1 ст. 23 ЗУ «Про загальнобов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», 23.03.2009 скорочено виплату допомоги по безробіттю відповідно до пп. 5 п. 5 ст. 31 вказаного закону (том 1 а. с. 85).
За змістом копії довідки Олександрійського МРЦЗ № 584/07 від 24.05.2022, виданої на ім`я позивача, останній з 20.01.2009 по 25.04.2009 був зареєстрований як безробітний та отримував дпомогу в розмірі 602,08 грн за січень 2009, 1176,48 грн за лютий 2009 року, 150,55 грн за березень 2009 року та 0,00 грн за квітень 2009 року (том 1 а. с. 86).
Враховуючи викладені обставини, відсутність відомостей про річний дохід позивача за попередній рік, суд вважає, що розмір майнової шкоди, завданої втратою заробітку ОСОБА_1 за період з 13 вересня 2009 року по 29 листопада 2011 року (період перебування під вартою) підлягає обчисленню, виходячи із мінімальної заробітної плати за вказані роки і згідно викладеного в позовній заяві розрахунку складає 28 074 грн.
Правильність самого розрахунку Державною казначейською службою України та Кіровоградською обласною прокуратурою у встановленому порядку не спростовувалась, в тому числі власного розрахунку відповідачами не подано.
За таких обставин, суд вважає надний позивачем розрахунок обґрунтованим, а розмір матеріальної шкоди у вигляді грошових доходів, які останній втратив внаслідок незаконних дій, доведеним та таким, що підлягає стягненню.
Також, в позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути на свою користь 93 000 грн витрат на правову допомогу, які він поніс у зв`язку з тривалим розглядом кримінальної справи.
Задовольняючи частково вказані позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що наданими копіями розрахункових квитанцій підтверджено витрати на допомогу адвоката у кримінальному провадженні на загальну суму 83 000,00 грн.
Проте, з таким розміром витрат на юридичну допомогу, що підлягає стягненню на користь позивача, погодитись не можна, з огляду на таке.
Згідно з пунктом 4 статті 3 Закону у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.
Згідно з пунктом 10 Положення 10. Крім відшкодування заробітку та інших грошових доходів, громадянинові згідно з п.3 ст.3 Закону ( 266/94-ВР ) підлягають поверненню суми штрафу, стягнуті на виконання вироку суду як міри покарання, судові витрати та інші витрати.
До інших витрат відносяться суми, стягнуті з громадянина на виконання вироку в частині задоволеного цивільного позову, суми, внесені ним на відшкодування матеріальної шкоди добровільно або за вимогою адміністрації, а також суми, витрачені на оплату проїзду за викликами органів розслідування і суду та найом жилого приміщення.
Відповідно до п. 4 ст. 3 Закону громадянинові підлягають також поверненню суми, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції..
У КПК України визначено, що юридична допомога у кримінальному провадженні (кримінальній справі) включає дії адвоката як на стадії досудового розслідування, так і судового провадження.
До правової допомоги належать консультації, роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво в судах.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 565/1372/21 (провадження № 61-12476св22).
Матеріалами справи підтверджується, що при розгляді кримінальної справи інтереси ОСОБА_1 захищав адвокат Фільштейн В.Л., з яким він (позивач) укладав договори про надання правової допомоги та сплачувались гонорари (том 1 а. с. 90-99). 
Наданими документами – копіями угод від 07.04.2009 (том 1 а. с. 91), від 08.12.2009 (том 1 а. с. 93), розрахункової квитанції № 314829 від 24.12.2010 (том 1 а. с. 94, на звороті), розрахункової квитанції № 314830 від 25.03.2011 (том 1 а. с. 95, на звороті), розрахункової квитанції № 314828 від 27.12.2012 (том 1 а с. 96, на звороті), розрахункової квитанції № 314831 від 02.07.2013 (том 1 а. с. 97, на звороті), розрахункової квитанції № 139304 від 17.06.2019 (том 1 а. с. 98, на звороті) та розрахунквової квитанції № 139305 від 25.08.2021 (том 1 а. с. 99, на звороті) підтверджено витрати на допомогу адвоката у кримінальному провадженні на загальну суму 93 000,00 грн. 
Актом виконаних робіт за договорами про надання правової допомоги в кримінальній справі № 80-1098 підтверджується обсяг наданої допомоги позивачу (том 1 а. с. 220).
Суд приходить до висновку, що понесені позивачем витрати у вигляді сплачених сум за надання юридичної допомоги є цілком обгрунтованими, пов`язані з довготривалістю досудового слідства (розслідування), розглядом справи в суді, підготовкою захисником значної кількості документів та мають бути стягнуті на користь позивача розмірі 93 000 грн.
Посилання Кіровоградської обласної прокуратури в апеляційній скарзі на те, що жоден договір про надання правничої допомоги у кримінальній справі не містить детального опису робіт, інформації щодо гонорару (погодинного або фіксованого), порядку його оплати тощо, є безпідставними, оскільки містять посилання на порядок розподілу судових витрат під час розгляду справ судом цивільної юрисдикції та не стосуються порядку відшкодування витрат на юридичну допомогу, понесених особою під час розгляду кримінального провадження, у випадку звернення суду з позовом про стягнення шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду
Доводи апеляційної скарги Кіровоградської обласної прокуратури про те, що позивачем не надано доказів підтвердження оплати за договорами № 1 від 07.04.2009 та № 2 від 08.12.2009, спростовуються змістом додаткових угод до вказаних договорів, в яких містяться відмітки про сплату гонорарів (том 1 а. с. 91, 93).
Суд вважає слушними доводи апеляційних скарг Кіровоградської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про стягнення коштів з державного бюджету України шляхом безспірного списання в безспірному порядку з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, з огяду на таке.
Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК Україниє держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин.
Згідно з частиною першою статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. 
Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановленнясудом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.
Аналогічний висновок наведено у пункті 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції, розглядаючи справу не надав належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам на підтвердженя перебування позивача на обліку як безробітного, не надав оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам, що підтверджують розмір понесених позивачем витрат на юридичну допомогу в кримінальній справі та помилково зазначив у резолютивній частині рішення про стягнення коштів з Державного бюджету України шляхом безспірного списання в безспірному порядку з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 1,3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК Україниє підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.
За таких обставин, апеляційні скарги ОСОБА_1 , Кіровоградської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України, підлягають частковому задоволенню, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2023 року скасуванню з ухваленням нового про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 28 074 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 2 000 000 (грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 93 000 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу у кримінальній справі.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За змістом статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат :
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до п. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються :
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Під час розгляду справи судом першої інстанції позивач просив також стягнути на його користь понесені судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 6 000 грн, витрат пов`язаних з проведенням судової психологічної експертизи в розмірі 5 663,10 грн, 496,20 коп витрат за подання заяви про забезпечення доказів (призначення психологічної експертизи).
На підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу під час розгляду справи судом першої інстанції, представником ОСОБА_1 адвокатом Фільштейном В. Л. до суду було надано: договір № 1 про надання правничої допомоги від 27 квітня 2022 року (том 1 а. с. 100-101), копію свідоцтва про право на занняття адвокатською діяльністю № 189/н від 12.01.2006 (том 1 а. с. 102), ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_1 серії ВА № 1034495 (том 1 а. с. 103), квитанцію про сплату витрат на правничу допомогу ААКЄ № 139306 від 27.04.2022 (том 1 а. с. 218) та акт виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги від 27.04.2022 у справі № 405/2927/22 (том 1 а. с. 219). 
Враховуючи складність справи, витрачений час та обсяг виконаних адвокатом робіт і послуг та надані представником позивача докази понесення витрат, суд вважає доведеними та обґрунтованими судові витрати позивача на професійну правничу допомогу.
Крім того, суд вважає довденими судові витрати ОСОБА_1 на проведення експертизи в розмірі 5 663,10 грн, що підтверджується актом попереднього розрахунку вартості виконання висновку експерта № 3983/22-27 (том 1 а. с. 164), рахунком № 2136 від 06 жовтня 2022 року (том 1 а. с. 165) та копією квитанції (том 1 а. с. 184).
Разом з тим, не можуть бути стягнуті на користь позивача витрати за подання заяви про забезпечення доказів (призначення психологічної експертизи) в розмірі 496,20 грн, з огляду на те, що позивачем по суті було подану заяву про призначення експертизи, призначення експертизи не є тотожним забепечнню доказів і є самостійним інститутом цивільного процесуального права, а за подання такої заяви законом не передбачено оплату судового збору.
Таким чином, в порядку розподілу суових витрат, понесених позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції, враховуючи що позовні вимоги підлягають задовленню на 58,17 % відсотків від ціни позову ((2 000 000+28 074+93 000)*100/3 646 167), з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 3 274 грн 77 коп (5 663,10*58,17%) витрат на проведення експертизи та 3 490 грн 20 коп (6 000*58,17%) витрат на професійну правничу допомогу.

       Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В : 

       Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Кіровоградської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України, задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2023 рокув частині позовних вимог  ОСОБА_1 до Кіровоградської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування і прокуратури, відшкодування витрат на правову допомогу та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким вказані позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 28 074 (двадцять вісім тисяч сімдесят чотири) грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 2 000 000 (два мільйони) грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 93 000 (дев`яносто три тисячі) грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу у кримінальній справі.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 3 274 (три тисячі двісті сімдесят чотири) грн 77 коп витрат на проведення експертизи та 3 490 (три тисячі чотириста дев`яносто) грн 20 коп витрат на професійну правничу допомогу.
Судові витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.        
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 26.07.2023.

Головуючий суддя                                                 С. І. Мурашко 

Судді                                                                 С. М. Єгорова

       О. І. Чельник