ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/6178/22                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Руденко А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  20 вересня 2023 року                                                                                           м. Київ

                    Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
          головуючий суддя                    Грибан І.О.
          судді:                                        Кузьмишина О.М.
                                                  Парінов А.Б.

          розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,  

У С Т А Н О В И В:

           ОСОБА_1 звернувся  з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України Черкаської області, у якому просила суд:
          - визнати протиправним та скасувати окреме положення рішення відповідача №971010180080 від 05.08.2022 щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2014-2016 роки у розмірі 6792 грн. 64 коп.;
          - зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2019, 2020, 2021 роки у розмірі 10 846 грн. 37 коп. починаючи з 01.03.2022, згідно рішення відповідача №971010180080 від 05.08.2022 з урахуванням раніше виплачених сум.
          Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
          Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 
          Зокрема, апелянт вказує, що при призначенні позивачу з 05.08.2022 пенсії за віком для визначення розміру пенсії відповідач протиправно не застосував показник середньої заробітної плати в Україні за 2019-2021 роки.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 березня 2023 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
          Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.
          Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
          Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач є пенсіонером та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 17.02.2011.
          З 03.11.2010 позивачу призначена пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993. Станом на лютий 2022 року загальний розмір пенсії позивача становив 2315 грн. 14 коп. 
          З 01.03.2022 позивач, без її звернення,  переведена відповідачем на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV, у зв`язку з тим, що з 01.03.2022 розмір пенсії позивача, обчислений відповідно до Закону №1058-ІV є більшим від розміру пенсії, обчисленого відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993. 
          Переведення на пенсію за віком згідно Закону №1058 здійснено із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки з урахуванням страхового стажу 34 роки 10 місяців (стаж враховано по 30.09.2010), заробітної плати за даними системи персоніфікованого обліку з 01.07.2000 по 30.09.2010.
          Заробіток для обчислення пенсії становить 6792 грн. 64 коп ((3764 грн. 40 коп. (середня заробітна плата в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014 - 2016 роки) x 1,17 (коефіцієнт збільшення з 01.03.2019 середньої заробітної плати в Україні, яка враховується для обчислення пенсії) х 1,11 (коефіцієнт збільшення з 01.05.2020 середньої заробітної плати (доходу) в Україні, яка враховується для обчислення пенсії) х 1,11 (коефіцієнт збільшення з 01.03.2021 середньої заробітної плати (доходу) в Україні, яка враховується для обчислення пенсії) x 1,14 (коефіцієнт збільшення з 01.03.2022 середньої заробітної плати (доходу) в Україні, яка враховується для обчислення пенсії) х 1,09801 (індивідуальний коефіцієнт заробітної плати)).
          Загальний розмір пенсії позивача з 01.03.2022 становить 2636 грн. 84 коп.
          У зв`язку із збільшенням прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб з 01.07.2022 пенсію позивача перераховано, її загальний розмір становить 2883 грн. 74 коп.
          З 01.10.2022 пенсію позивача перераховано у зв`язку із збільшенням мінімальної заробітної плати до 6700 грн. 00 коп., її загальний розмір становив 2963 грн. 78 коп.
          Отже відповідач застосував показник середньої заробітної плати за 2014-2016 роки, збільшений за коефіцієнт збільшення 1,17 (із 01.03.2019) 1,11 (із 01.05.2020), 1,11 (із 01.03.2021), 1,14 (із 01.03.2022).
          Вважаючи, що пенсія за віком має бути розрахована із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2019-2021 роки, а не за 2014-2016 роки, позивач звернулась до суду з даним позовом.
          Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
          Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          За приписами ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
          Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
          Статтею 1 даного Закону №1058-ІV визначено, що пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
          За приписами  ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV, відповідно до цього   Закону   за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:
           1) пенсія за віком;
           2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства);
           3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
          Частиною 1 статті 40 Закону №1058-IV передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
          У відповідності до частини 2 статті 40 Закону №1058-IV, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
          Згідно вимог частини 3 статті 45 Закону, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
          При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
          Відповідно до положень частини 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (1058-15), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (1058-15), у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними  службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця  відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
          Згідно пункту 4-7 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, особам, пенсії/щомісячне довічне грошове утримання яким призначені відповідно до законів України «Про Кабінет Міністрів України», «Про державну службу», «Про Національний банк України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про судоустрій і статус суддів», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого пунктом 4-3 цього розділу, розрахований за нормами цього Закону, буде більший, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсії на умовах, передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійних справ.
          В силу вимог пункту 4-3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
          Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та з 01.11.2010 отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
          Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, у відповідь на звернення ОСОБА_1 щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2019-2021 роки, листом від 28.10.2022 №6380-6282/Г-02/8-2300/22 повідомило, що, на виконання пункту 4-7 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивача із 01.03.2022 переведено на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV за матеріалами пенсійної справи.
          Крім того, відповідач зазначив, що оскільки показник середньої заробітної плати в Україні за 2019-2021 роки (10846,37 грн.) застосовувався для визначення розміру пенсії особам, які звернулися за призначенням пенсії у 2021 році вперше, то підстави для перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2019-2021 роки (10846,37 грн.) відсутні.
          Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 з 03.11.2010 отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII.
          Пенсія державного службовця є різновидом пенсії за віком, оскільки, на її призначення мають право особи, які досягли встановленого законодавством України пенсійного віку.
          З 01 березня 2022 року позивача переведено з пенсії за віком, призначеної за нормами Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII на пенсію за віком, призначену за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
          Тобто, ОСОБА_2 з 01 березня 2022 року переведено на той самий вид пенсії (за віком), хоча й за нормами іншого закону.
          Оскільки, мало місце призначення одного й того ж самого виду пенсії (пенсії за віком), але за іншим законом, колегія суддів вважає, що показник середньої заробітної плати при переведенні з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час первинного призначення пенсії за віком.
          Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, що викладена у постанові від 29 листопада 2022 року у справі № 560/4589/21, що ухвалена Верховним судом за подібних правовідносин.
          З огляду на зазначене, доводи апелянта про те, що відповідач при розрахунку пенсії за віком протиправно не застосував вірний показник середньої заробітної плати в Україні за 2019-2021 роки, колегія суддів вважає необґрунтованими.
          Посилання апелянта на висновки Верховного Суду, що викладені у постановах від 31.01.2019 у справі №639/2751/17, від 11.07.2019 у справі № 264/6292/16-а, а також, висновки Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 31.10.2018 у справі №876/5312/17, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, судові рішення у даних справах ухвалено за інших обставин справи та правовідносин, а тому, викладені в них висновки не підлягають застосуванню при вирішенні спору у даній справі.
          Так, у наведених апелянтом справах встановлено, що позивачам первинно було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». В подальшому, позивачів переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У цих справах Суд дійшов висновку про те, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому, при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на інший вид пенсії у межах одного закону, а тому, при обчисленні пенсії необхідно застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передували року призначенню пенсії за віком.
          Натомість, у даній справі встановлено, що позивач з 01 березня 2022 року переведено з пенсії за віком, призначеної за нормами Закону України «Про державну службу» від  16 грудня 1993 року № 3723-XII на пенсію за віком, призначену за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто, зміни виду пенсії не відбулось.
          Проаналізувавши обставини справи та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.
          При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
          Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
          Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
          Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
          Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 березня 2023 року залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

          Головуючий суддя                                                            І.О. Грибан

          Судді                                                                                О.М. Кузьмишина

                                                                                          А.Б. Парінов

          (повний текст постанови складено 20.09.2023р.)