ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" вересня 2023 р.                                                                 Справа №914/2776/22

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого   судді                                                                      Кравчук Н.М.
суддів                                                                                          Гриців В.М.
                                                                                                    Скрипчук О.С.
секретар судового засідання Гавриляк І.В.
розглянувши            апеляційну скаргу Фізичної особи    підприємця Куземської Світлани Миронівни (вх. № ЗАГС 01-05/2025/23 від 23.06.2023)
на рішення                      Господарського суду Львівської області від 27.01.2023 (суддя Березяк Н.Є.) 
у справі                       № 914/2776/22
за позовом                      Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" (надалі АТ "ОГС "Львівгаз"), м. Львів
до    відповідача             Фізичної особи    підприємця Куземської Світлани Миронівни  (надалі ФОП Куземської С. М. ), м. Львів 
про                                 стягнення заборгованості у розмірі 30  521,75 грн

без виклику сторін
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом     до     Фізичної особи     підприємця Куземської Світлани Миронівни про стягнення заборгованості за договором розподілу природного газу на умовах типового в частині своєчасної та повної оплати за газ у розмірі 30   521,75 грн.
Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем умов укладеного договору розподілу природного газу № 094227МАА4КАР016 від 01.01.2016 року щодо оплати послуг розподілу природного газу за період з січня 2022 по липень 2022 року на загальну суму  30  521,75 грн.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.01.2023 позов задоволено. Стягнуто з ФОП Куземської Світлани Миронівни на користь АТ "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" 30  521,75  грн боргу за надані послуги з розподілу природного газу та 2 481,00 грн судового збору. При ухваленні рішення суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі, оскільки відповідач належним чином не повідомив позивача про припинення споживання природного газу та не розірвав договір, а відтак, повинен здійснювати оплату за надані послуги за договором розподілу природного газу. Суд першої інстанції зазначив, що  відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, доказів оплати боргу за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 30  521,75 грн матеріали справи не містять.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ФОП Куземська С.М. звернулась до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх. № 01-05/2020/23 від 23.06.2023), а якій вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Обгрунтовуючи поважність причин пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, апелянт, зокрема, зазначає, що примірник оскаржуваного рішення вона  не отримувала ні через засоби поштового чи електронного зв?язку, чи в будь-який інший спосіб, як і не отримувала жодної кореспонденції ні від позивача, ні від суду про розгляд даної справи, що підтверджується відмітками з пошти про повернення кореспонденції «за закінченням терміну зберігання», про що зазначено в оскаржуваному рішенні, яке ухвалено судом за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. 
Також скаржник зазначає, що, враховуючи п.п. 12.3 та 12.5 договору, враховуючи звільнення займаного (орендованого) приміщення  та припинення нею підприємницької діяльності як ФОПа, останньою вчинено всі необхідні дії, передбачені договором та кодексом ГРМ для одностороннього розірвання договору про розподіл природного газу, про що неодноразово повідомлялось позивача. Докази таких повідомлень відповідачка долучила до матеріалів апеляційної скарги. За таких обставин, відповідачка вважає спірний договір розірваним. 
Враховуючи вищевикладене, скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2023, справу № 914/2776/22 розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: головуючий суддя - Кравчук Н.М., судді: Гриців В.М. та Скрипчук О.С.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28.06.2023 поновлено строк для подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи     підприємця Куземської Світлани Миронівни на рішення Господарського суду Львівської області від 27.01.2023 у справі № 914/2776/22 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
25.07.2023 на адресу Західного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № 01-04/4967/23 від 25.07.2023), в якому, зокрема, зазначає, що матеріали справи не містять доказів належного звернення до АТ «Львівгаз»  із заявою про розірвання договору та укладення додаткової угоди, якою було б погоджено розірвання договору розподілу природного газу. Позивач вважає, що відповідач не скористалась своїм процесуальним правом для подання відзиву, тому нові докази, приєднані до апеляційної скарги, вважає недопустимими та такими, які не можуть бути взяті до уваги. Також позивач зазначає, що належним способом подання заяви про припинення договору є звернення до АТ особисто в офіс, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Золота 42 (де такі звернення  реєструються, зверненню присвоюється вхідний номер кореспонденції), або на офіційну електронну адресу office@lvgas.com.ua , скріплене електронним цифровим підписом споживача.
Враховуючи викладене, позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
У відповідності до ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстан6ції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Вивчивши апеляційну скаргу, встановивши обставини справи, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасників справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.
01.01.2016 між Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» та Фізичною особою-підприємцем Куземською Світланою Миронівною укладено договір розподілу природного газу шляхом підписання заяви-приєднання №09427MAA4KAP016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим), відповідно до умов якого, Оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.
Згідно з п. 6.6 договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ.  Якщо згідно із законодавством Споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.
Актами наданих послуг,  складеними між Оператором ГРМ та Споживачем ФОП Куземською С.М., що містяться в матеріалах справи, підтверджується надання послуг на загальну суму 30  521, 75 грн за період з січня  по липень2022 року.
Як вбачається з досудового повідомлення про наявність заборгованості за розподіл природного газу від 25.07.2022 № 790Ск 125930722, адресованого відповідачу, АТ «Львівгаз» інформував останню про необхідність погашення заборгованості в розмірі 30 521,75 грн, однак, таке залишено без відповіді та виконання.
Окільки, на думку позивача,  у  ФОП Куземської С.М. виникла заборгованість по оплаті послуг з розподілу природного газу, позивач змушений був звернутись до Господарського суду Львівської області за захистом  свого порушеного права.
При прийнятті постанови суд апеляційної інстанції виходив з наступного:
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Як було зазначено вище, 01.01.2016 між сторонами у справі укладено договір розподілу природного газу для споживача, що не є побутовим №09427МАА4КАР016, шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором надання послуг з розподілу природного газу.
Згідно із ч.ч. 2, 6 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Умови публічного договору, які суперечать ч. 2 цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.
В силу cт. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.
Тобто, договір розподілу природного газу є договором приєднання, за яким його умови визначені заздалегідь однією із сторін, а тому такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другою стороною до нього в цілому, що означає, що друга сторона не може змінювати умови запропонованого договору, а може лише прийняти їх в запропонованому вигляді.
За приписами ч. 1 ст. 40 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.
Кодексом газорозподільних систем, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494, визначаються взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.
Відповідно до положень пункту 1 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем (тут і надалі - в редакції чинній на момент звернення позивача до суду) розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.
Згідно з п. 2 гл. 6 р. VI Кодексу газорозподільних систем Оператор ГРМ зобов`язаний до 12 жовтня щорічно за підсумками газового року проінформувати споживача про фактичний обсяг споживання природного газу об`єктом (об`єктами) споживача за попередній газовий рік, величину планованої місячної плати за послуги розподілу із зазначенням її складових (визначається Оператором ГРМ відповідно до абзацу першого цього пункту). Така інформація може бути надана споживачеві шляхом розміщення її в особистих кабінетах споживача (за наявності), актах приймання-передачі природного газу (для споживачів, що не є побутовими), платіжних документах тощо.
Споживач, що не є побутовим, має право не пізніше ніж до 20 жовтня календарного року, що передує розрахунковому (крім замовлення потужності на 2020 рік, яке здійснюється до 01 листопада), подати Оператору ГРМ уточнену заявку на величину річної замовленої потужності сумарно по всіх його об`єктах у газорозподільній зоні відповідного Оператора ГРМ на розрахунковий календарний рік. У такому разі, якщо фактичний обсяг використання потужності (протягом календарного року) буде перевищувати замовлену споживачем річну потужність, величина перевищення має бути сплачена споживачем за двократною вартістю тарифу на розподіл природного газу на користь Оператора ГРМ відповідно до договору розподілу природного газу.
Фактичний обсяг використання потужності визначається виходячи із фактичного обсягу споживання природного газу наростаючим підсумком протягом відповідного календарного року.
У випадку, якщо річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, нарахування Оператором ГРМ вартості перевищення замовленої потужності не здійснюється. 
Пунктом 10 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ вбачається, що обов`язок повідомити Оператора ГРМ про припинення користування природним газом лежить саме на споживачу, який не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення об`єкта або приміщення повинен повідомити Оператора ГРМ про припинення користування природним газом. У разі ж неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем Оператора ГРМ про звільнення об`єкта або приміщення споживач повинен здійснювати оплату наданих йому послуг.
Пунктом 9 глави 6 Порядок розрахунків за договором розподілу природного газу розділу VI Комерційні умови доступу до газорозподільної системи отримання/передачі природного газу Кодексу газорозподільних систем передбачено, що припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадків, передбачених цим пунктом, у тому числі розірвання цього договору або внесення змін до заяви-приєднання, що є додатком до договору розподілу природного газу, та вилучення об`єкта споживача.
Як вбачається з  матеріалів справи, між позивачем та відповідачем відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем не було укладено додаткової угоди до Типового договору розподілу природного газу про розірвання договору розподілу природного газу, що свідчить про дійсність договору розподілу природного газу та зобов`язань сторін. 
У постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №922/1703/20 викладено висновок згідно з яким, суди, встановивши наявність у відповідача обсягів споживання природного газу за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, фізичне підключення об`єкта споживача до газорозподільної мережі у спірному періоді, наявність укладеного між сторонами договору розподілу природного газу, який не припинено, а також, враховуючи те, що споживачем ні заяви про остаточне припинення користування природним газом, ні уточнені заявки на величину річної замовленої потужності не подавались, правильними є висновки судів про існування у відповідача обов`язку оплати вартості послуг з розподілу природного газу в порядку, передбаченому главою 6 розділу VI Кодексу ГРМ, в редакції постанови №2080 від 07.10.2019.
Звертаючись з апеляційною скаргою, ФОП Куземська С.М. обґрунтовує її тим, що діяльність басейну, який знаходиться  за адресою м. Львів, вул. Пасічна, 87 була припинена з 01.01.2022, тому вона  після цього  неодноразово зверталась із заявами, які долучає до матеріалів апеляційної скарги (нові докази)  про розірвання  договору розподілу природного газу, однак, рахунки  за доставку газу  від  позивача  продовжували надходити. Окрім того,скаржник вказує, що заяву про розірвання договору та додаткову угоду було надіслано 31.12.2021 на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1.
З даного приводу колегія суддів зазначає таке.
В позовній  заяві,  поданій позивачем, та в апеляційній скарзі,  поданій відповідачем - апелянтом, зазначено однакову адресу місцезнаходження ФОП Куземської Світлани Миронівни: АДРЕСА_1 . Окрім того, згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження ФОП Куземської  С.М. зазначено  адресу: АДРЕСА_2 . 
25.11.2022 ухвалою Господарського суду Львівської області  у справі № 914/2776/22 відкрито провадження та встановлено відповідачу ФОП Куземській С.М. строк  впродовж 15 календарних днів з дня отримання  цієї ухвали для надання суду відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 165, 251 ГПК України. Зобов`язано відповідача відзив з доданими документами надіслати позивачу та докази  надіслання надати суду.  Дану ухвалу було направлено на адресу відповідача за вказаною в позовній заяві адресою, однак 16.01.2023  конверт з вказаною ухвалою повернувся на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Аналогічна ситуація відбулась із направленням ФОП Куземській С.М. рішення Господарського суду  Львівської області від 27.01.2023, конверт повернувся 07.03.2023 з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії  або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність  (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового  відправлення, тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений  про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового процесуального рішення у справі. Аналогічної позиції дотримано у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 800/547/17.
Звертаючись з апеляційною скаргою, Куземська С.М. зазначає ту ж адресу, на яку скеровувались процесуальні документи суду першої інстанції та стверджує про її необізнаність з даними документами і подає до суду апеляційної інстанції нові докази, а саме скриншоти електронної переписки та заяви, адресовані АТ «Оператору газорозподільної системи  «Львівгаз».          
Проте, суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта , що електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1., на яку надсилалися листи, не є офіційної адресою позивача. 
Відповідно до приписів частин першої та третьої ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи», і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою). Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 909/722/14.
Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що ФОП Куземська С.М., будучи належним чином повідомленою про розгляд справи в суді першої інстанції не скористалась своїм правом на подання відзиву відповідно до ст. 165 ГПК, не подала заперечень проти позову та  доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача. 
Колегія суддів не вбачає в доводах апелянта «винятковості випадку» чи зазначення «причини, що об`єктивно не залежать від особи», тому прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів ст. 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.
Відправлення на адресу відповідача ухвали суду про відкриття провадження у справі підтверджується списком рекомендованих листів та списком згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів. Відправлення здійснювалося за адресою відповідача, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АДРЕСА_1. 28.11.2022 поштове відправлення повернулося на адресу суду з відміткою відділення зв`язку "за закінченням терміну зберігання".
Отже, апеляційний суд вважає, що відповідач був  належним чином повідомлений про відкриття провадження у даній справі та прийняття позовної заяви до розгляду.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що судом повно встановлено обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надано їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.
Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про підставність нарахування позивачем плати за споживання відповідачем природного газу за період січень 2022 по липень 2022 року, у зв`язку з наявністю укладеного між сторонами договору розподілу природного газу, який не припинено, а також у зв`язку з тим, що споживачем заяви про остаточне припинення користування природним газом не подавалося, додаткової угоди про розірвання договору між сторонами не підписано.
Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно частини 3 статті 269 ГПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ГПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.
Відповідно до ст. 78 ГПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого Господарського суду про те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого у останнього виникла перед позивачем заборгованість за розподілений природний газ за період   січня 2022 липня 2022.
Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 129 Конституції України  встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами частин 1, 3  статті 13 ГПК України  судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статей  76,  77 ГПК України  обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Згідно зі    статтею 276 ГПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Львівської  області від 27.01.2023 у справі № 914/2776/22 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційну скаргу Фізичної особи    підприємця Куземської Світлани Миронівни слід залишити без задоволення.
Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі  статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.
У звязку із перебуванням члена колегії судді Гриців В.М. у відпустці з 14.08 по 31.08.2023 включно, датою ухвалення постанови є 04.09.2023. 
Керуючись ст. ст.  253-254,  269,  275-284 Господарського процесуального кодексу України, Західний  апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Фізичної особи    підприємця Куземської Світлани Миронівни на рішення Господарського суду Львівської області від 27.01.2023 у справі № 914/2776/22 залишити без задоволення.
2.  Рішення Господарського суду Львівської області від 27.01.2023 у справі № 914/2776/22 залишити без змін.
3.  Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.
4.  Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.ст.287-288 ГПК України.
5.  Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст складено  28.08.2023

Головуючий суддя                                                            Н.М. Кравчук

судді                                                                                           В.М. Гриців
                                                                                
                                                                                                    О.С. Скрипчук