Ухвала    
 
14 серпня 2023 року
м. Київ
справа № 752/29032/21
провадження № 61-11743 ск23 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Сенс-Банк» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Сенс-Банк», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Хоменко Вадим Валерійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса від 24 січня 2016 року № 1144 та стягнути з відповідача на свою користь кошти, стягнуті внаслідок вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 24 січня 2016 року № 1144 у розмірі 7 185,22 грн.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 грудня            2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 травня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 24 січня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу              Чуловським В. А., зареєстрований у реєстрі за № 1144. Стягнуто з                         АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 кошти, стягнуті внаслідок вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 24 січня                    2016 року № 1144 у розмірі 7 185,22 грн.
У серпні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «Сенс-Банк» на вказані судові рішення, у якій просить їх скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
Як слідує із даних Єдиного державного реєстру судових рішень, відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанцій дійшов вірного висновку, що справа є малозначною і відповідно до положень статті 274 ЦПК України підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (ухвала Голосіївського районного суду міста Києва                         від 03 грудня 2021 року). 
Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
У касаційній скарзі заявник посилається на випадки, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки заявник у касаційній скарзі не довів факт існування суперечності висновків суду першої та апеляційної інстанцій відносно судової практики Верховного Суду у справах з ідентичними фактичними обставинами. Доводи заявника полягають у його незгоді з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, однак не обґрунтовують фундаментальність вирішених у справі правових питань. 
Разом з тим, аналіз судових рішень у справі та наведені заявником доводи не дають підстав для висновку про те, що ця справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу. Поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа має для нього виняткове значення.
Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в цій справі, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки АТ «Сенс-Банк» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Сенс-Банк» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Сенс-Банк», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Хоменко Вадим Валерійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                      О. В. Білоконь
                                                                                                                О. М. Осіян
                                                                                                                Н. Ю. Сакара