УХВАЛА
03 серпня 2023 року 
м. Київ
справа № 420/18974/22
адміністративне провадження № К/990/26338/23 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р. (далі - Суд), перевіривши касаційну скаргу Південного офісу Держаудитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2023 року у справі № 420/18974/22 за позовом Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради до Південного офісу Держаудитслужби про визнання протиправними дій та скасування вимоги,
УСТАНОВИВ:
Виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Південного офісу Держаудитслужби (далі - відповідач), у якому просив:
- визнати протиправними дії Південного офісу Держаудитслужби по плануванню, проведенню та завершенню ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради за період з 01.09.2020 до 31.07.2022, складанню за її результатами акту від 26.09.2022 № 08-11/06 та пред`явленню вимоги щодо усунення виявлених порушень за вих. №1508-15/2931-2022 від 06.10.2022;
- зобов`язати Південний офіс Держаудитслужби утриматися від вчинення певних дій щодо вимоги надання Виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради вичерпної інформації про вжиті заходи з усунення порушень та недоліків разом із завіреними копіями первинних, розпорядчих та інших документів щодо відшкодування порушень, а також щодо надання щомісячної інформації про стан усунення порушень, аж до їх повного усунення;
- визнати протиправним та скасувати вимогу щодо усунення виявлених порушень від 06.10.2022 № 1508-15/2931-2022 в частині відшкодування шкоди в розмірі 53 545,96 грн, пред`явлену Південним офісом Держаудитслужби.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2023 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2023 року, позов задоволено частково:
- визнано протиправними дії Південного офісу Держаудитслужби по плануванню, проведенню та завершенню ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради за період з 01.09.2020 до 31.07.2022, складанню за її результатами акту від 26.09.2022 № 08-11/06 та пред`явленню вимоги щодо усунення виявлених порушень від 06.10.2022 № 1508-15/2931 -2022;
- визнано протиправною та скасовано вимогу Південного офісу Держаудитслужби щодо усунення виявлених порушень від 06.10.2022 № 1508-15/2931-2022 в частині відшкодування шкоди в розмірі 53 545,96 грн;
- у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 21 червня 2023 року касаційну скаргу Південного офісу Держаудитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2023 року у справі №420/18974/22 повернуто особі, яка їх подала.
27 липня 2023 року до Суду повторно надійшла касаційна скарга Південного офісу Держаудитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2023 року у справі №420/18974/22.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. Перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. 
Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник посилається, зокрема, на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України. На обґрунтування зазначеної підстави оскарження судових рішень, заявник указує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме пунктів 7, 7-1 Порядку планування заходів державного фінансового контролю органами державного фінансового контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 2001 року № 955, Інструкції з планування діяльності органів державного фінансового контролю, затвердженої наказом Головного контрольно-ревізійного управління України від 26 жовтня 2005 року № 319, пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання формування та виконання місцевих бюджетів у період воєнного стану» від 12.03.2022 № 252 (у редакції, яка була чинною на час спірних правовідносин та до 04.11.2022 ), пункту З Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 № 550, та постанови Кабінету Міністрів України від 07 травня 2022 року №561 «Деякі питання здійснення державного фінансового контролю в умовах воєнного стану».
Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів під час застосування відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Отже, оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, тощо), а також значення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Проте, всупереч зазначених вимог, заявником не указано у чому полягає неправильне застосування конкретної норми права та який висновок щодо її застосування необхідно сформувати Верховним Судом.
Суд також ураховує, що зазначеним доводам заявника вже було надано правову оцінку Верховним Судом в ухвалі від 18 липня 2023 року та роз`яснено, що у касаційній скарзі формально зазначено про відсутність висновку Верховного Суду з питання застосування норм права, а доводи скарги наведені безвідносно до предмета спору та висновків суду апеляційної інстанції.
Водночас, звертаючись до Суду з касаційною скаргою повторно, заявником не виправлено указаного недоліку та зазначено ті самі доводи, які суд касаційної інстанції визнав необґрунтованими.
Таким чином, за встановлених обставин, Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено наявності підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
У касаційній скарзі скаржник зазначає про наявність підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі, визначеної у пункті 2 частини четвертої статті 328 КАС України, та зазначає, що є необхідність відступу від правового висновку, який викладений у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18 та застосованого судами попередніх інстанцій при вирішенні цього спору, оскільки вважає, що правовідносини у цих справах не є подібними.
Суд зазначає, що у разі оскарження рішень судів попередніх інстанцій з підстав, передбачених пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник в касаційній скарзі повинен навести обґрунтовані та переконливі аргументи, які слугували б підставою для висновків про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Необхідно зауважити, що з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.
Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечення єдності судової практики у застосуванні норм права тощо.
Необхідність відступу від висновку, викладеного в раніше ухвалених постановах Верховного Суду, має виникати з певних визначених об`єктивних причин і такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані скаржником при посиланні на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України.
Однак скаржником не зазначено належного правового обґрунтування необхідності відступлення від правового висновку, застосованого до спірних правовідносин і викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні. Скаржник не зазначив щодо застосування якої конкретної норми права (пункт, частина, стаття) міститься висновок у вказаній постанові, від якого, на його переконання, існує необхідність відступити. 
Суд також зауважує, що у кожних окремих правовідносинах при застосуванні судом одних й тих самих норм права в залежності від фактичних обставин справи, оцінки судами доказів або відсутності певних доказів, висновки судів можуть бути відмінними від тих, що здійснені судом в цій справи, проте вказане не свідчить про відмінність підходів у застосуванні судом норм права.
Таким чином, за встановлених обставин, Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено наявності підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України.
Крім того, в ухвалі Верховного Суду від 18 липня 2023 року скаржнику вже було надано вичерпні роз`яснення щодо необхідності обґрунтування підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України та надано правову оцінку відповідним доводам заявника. Проте, звертаючись із касаційною скаргою повторно, заявник не прийняв роз`яснень Суду до уваги.
Таким чином, за встановлених обставин, Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено наявності підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України.
У касаційній скарзі скаржник також посилається на підпункти "а", "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Суд звертає увагу скаржника, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Посилання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України повинно бути належним чином обґрунтовано.
Водночас посилання на підпункти пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не звільняє особу від обов`язку обґрунтування підстав касаційного оскарження у взаємозв`язку із посиланням на частину четверту статті 328 КАС України та не є достатнім для відкриття касаційного провадження у справі.
Судом установлено, що зміст касаційної скарги зводиться до незгоди скаржника з рішеннями судів попередніх інстанцій з підстав неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, викладу фактичних обставин справи з посиланням на нормативно-правові акти, однак без належного обґрунтування підпунктів частини четвертої статті 328 КАС України, що суперечить вимогам статті 330 КАС України та унеможливлює вирішення Судом питання про відкриття касаційного провадження.
Таким чином, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник не виклав передбачених статтею 328 КАС України підстав, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
З огляду на зазначене, клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження Судом не вирішується.
Керуючись статтями 248, 328, 332, 334, 341, 353 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Південного офісу Держаудитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2023 року у справі № 420/18974/22 повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є статочною та не може бути оскаржена.

Суддя:                                                                                              О.Р. Радишевська