Справа № 905/138/2012 
Провадження № 22-ц/4808/868/23 
Головуючий у 1 інстанції Федів Л. М. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
               судді-доповідача        Бойчука І.В.,
               суддів:                Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,
секретарів                 Петріва Д.Б., Возняк В.Д.,
з участю                 ОСОБА_1 , її представника та представника заінтересованої особи,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Городенківський відділ державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Городенківського районного суду від 24 травня 2023 року під головуванням судді Федів Л.М. у м. Городенка,
в с т а н о в и в:
Ухвалою Городенківського районного суду від 25 вересня 2012 року у справі № 905/2511/2012 тимчасово обмежено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , громадянку України, у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань відповідно до виконавчого листа №905/138/2012 від 28.05.2012 Городенківського районного суду Івано-Франківської області.
Представник ОСОБА_1 28 березня 2023 року звернувся з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, яке застосовано до неї згідно ухвали Городенківського районного суду від 25 вересня 2012 року.
Обґрунтовуючи наявність підстав для скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, заявник у заяві вказав, що ОСОБА_1 не є боржником у Городенківському ДВС. Також, вона не значиться у Єдиному реєстрі боржників. Однак, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відносно неї на підставі ухвали Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 25.09.2012 у справі №905/2511/2012 не знято. При цьому, законом встановлено можливість тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань. Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини. Тому на даний час відсутні будь-які законні підстави для обмеження права громадянина України ОСОБА_1 на тимчасовий виїзд з України.
Ухвалою Городенківського районного суду від 24 травня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Городенківський відділ державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
На зазначену ухвалу суду представник  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала є незаконною, необґрунтованою та постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.
Вказує, що законом встановлено можливість тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.
Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).
Тобто, навіть відсутність майна чи достатньої суми грошових коштів, не свідчить про вчинення свідомих дій боржником, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення. В цьому випадку, виконавче провадження щодо ОСОБА_1 взагалі відсутнє.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 вчиняла дії, які унеможливлювали чи ускладнювали виконання рішення суду, та наявності у неї можливості виконати це рішення.
ОСОБА_1 не є боржником у Городенківському ДВС, не значиться у Єдиному реєстрі боржників, тому на даний час відсутні будь-які законні підстави для обмеження її права на тимчасовий виїзд з України.
Посилається на практику ЄСПЛ, згідно якої у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин. Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості.
Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , встановлене на підставі ухвали Городенківського районного суду від 25 вересня 2012 року у справі № 905/2511/2012.
Учасники справи правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
В судовому засіданні  ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.
Представник Городенківського ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області ЗМУМЮ покладається на обґрунтованість судового рішення і зазначив, що виконавче провадження у цій справі закрите давно і рішення про стягнення боргу на користь банку з ОСОБА_1 не перебуває на виконанні.
Представник АТ КБ «ПриватБанк» в засідання апеляційного суду не з`явився, хоча належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи необхідність дотримання судом строків розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод у розгляді справи в зв`язку з неявкою представника АТ КБ «ПриватБанк» не вбачає.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника та представника заінтересованої особи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи таке.
За змістом частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення не відповідає вказаним вимогам.
Відмовляючи у задоволенні заяви представника  ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України суд першої інстанції виходив з того, що у суду немає законних підстав для задоволення заяви та скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки тоді втрачається сама суть застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, як заходу забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання особою своїх зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, а також обставини, які слугували для застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника на даний час не відпали. При цьому, судом роз`яснено, що відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.
Однак відмовляючи у задоволенні заяви представника  ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України суд першої інстанції не звернув увагу на таке.
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Відповідно ч. 1, 2 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.
Частиною 3, 4 вказаної статті визначено, що суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.
Відповідно до частини п`ятої статті 441 ЦПК України, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилання захисту права дитини на належне утримання» від 03 липня 2018 року, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
При вирішенні питання про відсутність підстав для застосування встановлених судом обмежувальних заходів мають враховуватися, європейські принципи (пропорційність втручання, легітимність мети тощо), а також конкретні обставини, які мають свідчити про виконання боржником своїх обов`язків та характер перешкод, що створюють встановлені обмеження для певної особи.
Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.
Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.
На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.
Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.
Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.
Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином.
У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).
Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).
Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.
Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймі, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).
Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.
Судом встановлено, що рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 07.03.2012 по справі № 905/138/2012 позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 32519,80 грн. задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 32 519,80 грн. заборгованості за кредитним договором та 325,20 грн. судового збору. Рішення набрало законної сили 02.04.2012.
На виконання вказаного рішення 28.05.2012 видано виконавчий лист по справі №905/138/2012. Боржник – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягувач – ПАТ КБ «ПриватБанк».
Постановою державного виконавця державної виконавчої служби Городенківського районного управління юстиції від 12.07.2012 відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа №905/138/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» - 32519,80 грн. заборгованості за кредитним договором та 325,20 грн. судового збору.
Ухвалою Городенківського районного суду від 25 вересня 2012 року у справі № 905/2511/2012 тимчасово обмежено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 , громадянку України, у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань відповідно до виконавчого листа №905/138/2012 від 28.05.2012 року Городенківського районного суду Івано-Франківської області. Дану ухвалу для виконання направлено до адміністрації Державної прикордонної служби України.
Згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №91/Б-5878-8563 від 02.05.2023 станом на 12:05 02.05.2023 у Державній прикордонній службі України з 19.10.2012 перебуває на виконанні ухвала Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 25.09.2012 у цивільній справі №905/2511/2012 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання зобов`язань відповідно до виконавчого листа №905/138/2012 від 28.05.2012 року Городенківського районного суду Івано-Франківської області.
Відповідно до копії відповіді Городенківського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, (м.Івано-Франківськ) №109/9 від 27.04.2023 на виконанні у відділі знаходилось виконавче провадження №33385329 щодо примусового виконання виконавчого листа №905/138/2012 від 28.05.2012 виданого Городенківським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» - 32519,80 грн. заборгованості за кредитним договором та 325,20 грн. судового збору, який було повернуто на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (відсутність майна у боржника). Станом на 06.04.2023 банк повторно не пред`являв до примусового виконання вищевказаний виконавчий документ. Матеріали виконавчого провадження №33385329 знищені на підставі ч.2 розділу ХІ Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватних виконавців».
Із витягу з виконавчого провадження наданого Городенківським відділом державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) встановлено, що старшим державним виконавцем 27.12.2012 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (п.2 ч.1 ст. 47).
Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників інформація про боржника ОСОБА_1 в реєстрі відсутня.
Відповідно до повідомлення Городенківскього ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області від 24.03.2023 №7739 ОСОБА_1 не є боржником у Городенківському ВДВС.
З матеріалів справи вбачається, що 25.09.2018 представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звертався до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа у справі №905/138/2012 у зв`язку із втратою оригіналу виконавчого листа при пересиланні. Ухвалою Городенківського районного суду від 26.09.2018 вказану заяву залишено без руху у зв`язку з відсутністю в такій відомостей, необхідних для вирішення питання видачі дубліката виконавчого листа, а також оскільки заявник не посилається на докази, якими підтверджується втрата оригінала виконавчого листа. Ухвалою Городенківського районного суду від 10.10.2018 у зв`язку з не усуненням недоліків заяви про видачу дубліката виконавчого листа у справі №905/138/2012 таку визнано неподаною та повернуто заявникові.
Матеріали справи не містять і станом на дату розгляду справи АТ КБ «ПриватБанк» не надало доказів повторного звернення до виконання виконавчого листа чи існування будь-яких матеріальних претензій до ОСОБА_1 . Також банк не надав своїх заперечень щодо поданої заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі Українині в суді першої, ні апеляційної інстанцій.
Установивши, що виконавче провадження по виконанню виконавчого листа у справі №905/138/2012 було завершено постановою державного виконавця від 27.12.2012 про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника, стягувач з 2010 року не оскаржував постанову про повернення йому виконавчого документа без виконання та до 25.09.2018 не вживав заходів для поновлення цього виконавчого провадження, при тому, що Законом України «Про виконавче провадження» (№ 606-ХІV від 21.04.1999 у редакції станом на час завершення виконавчого провадження) йому було надано строк для повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання до 27.12.2013, колегія суддів приходить до висновку, що наявні підстави для задоволення заяви та про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України щодо ОСОБА_1 .
Також з урахуванням недоведеності наявності та дійсного розміру заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк», збереження тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, накладеного більше десяти років тому, суперечить праву особи на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, вільно залишати територію України.
Колегія суддів зазначає, що продовження після дії протягом довготривалого строку заходу, що обмежує свободу пересування особи, за обставин, що за цей час такий не сприяв досягненню переслідуваної мети гарантування повернення боргу, не є співмірним, виправданим та пропорційним за встановлених судом обставин.
Крім того, відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції помилково посилався на вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (в редакції яка діяла на момент прийняття постанови про повернення виконавчого листа, а саме: 27.12.2012), оскільки за наявності вказаних у цих нормативно-правових актах обставин, на які посилався суд першої інстанції, відсутня необхідність перевірки судом обґрунтованості та можливості продовжувати на довготривалий строк заходи, що обмежують свободу пересування особи, та втручання суду задля відновлення такого права особи. 
Також за відсутності відкритого виконавчого провадження і тривалого (понад десять років) неподання виконавчого документ до виконання неможливо застосувати до спірних правовідносин положення Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, якими передбачено порядок скасування заходів, що обмежують свободу пересування особи.
Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні заяви.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційний суд приходить до переконання, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви.
Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Городенківського районного суду від 24 травня 2023 року скасувати.
Постановити нове рішення. Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задовольнити.
Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , яке застосовано до неї згідно ухвали Городенківського районного суду від 25 вересня 2012 року у справі № 905/2511/2012 відповідно до виконавчого листа №905/138/2012 від 28 травня 2012 року.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 10 серпня 2023 року

Судді:                                                                        І.В. Бойчук
                                                                               В.А. Девляшевський
                                                                               Є.Є. Мальцева