ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5510/23 Справа № 207/2632/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Погребняк Т.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2023 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі: 
                головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку “Приватбанк” про захист прав споживача
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 квітня 2023 року,-
                                               В С Т А Н О В И В:

26 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ “ПриватБанк”, який уточнив протягом розгляду, в якому просив суд визнати неправомірними дії відповідача та стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на його користь суму у розмірі 6047 грн. 79 коп., як суму безпідставно стягнуту з його рахунку.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05 жовтня 2021 року ним був відкритий рахунок № НОМЕР_1 у АТ КБ «ПриватБанк» для отримання заробітної плати. 
Рахунок № НОМЕР_1 не є кредитним та не має жодного кредитного ліміту.
04.07.2022 року з його рахунку № НОМЕР_1 без його відома та без його згоди було списано кошти у сумі 1469,89 грн. з позначкою «Автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по карті НОМЕР_2 ».
16.09.2022 року з його рахунку № НОМЕР_1 без його відома та без його згоди було списано кошти у сумі 2610,76 грн. з позначкою «Автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по карті НОМЕР_2 ».
18.09.2022 року позивач звернувся до відповідача з письмовою претензією, в якій запропонував відповідачу на протязі трьох днів здійснити повернення коштів шляхом зарахування коштів у сумі 1469 грн. 89 коп. та 2610 грн. 76 коп. на його рахунок № НОМЕР_1 . Відповідачем була отримана претензія 18.09.2022 року та зареєстрована за вх. № 14866-ВБ. Претензію відповідачем проігноровано. На протязі 3 днів кошти на рахунок не повернуті.
19.10.2022 року з його рахунку № НОМЕР_1 без його відома та без його згоди було списано кошти у сумі 1967,44 грн. з позначкою «Автоматичне списання грошей для погашення простроченої заборгованості по карті НОМЕР_2 ».
19.10.2022 року позивач звернувся до відповідача з письмовою претензією, в якій запропонував відповідачу негайно здійснити повернення коштів шляхом зарахування коштів у сумі 6047 грн. 79 коп. на його рахунок відкритий у АТ «Ощадбанк», після чого остаточно вважати договір від 05.10.2021 року, укладений між ним та АТ КБ «ПриватБанк» щодо відкриття та обслуговування рахунку № НОМЕР_1 розірваним. Кошти повернуті не були. Загальна сума безпідставно стягнутих коштів складає 6047,79 грн.
Відповідно до заяви від 05.10.2021 року, позивач отримав від відповідача фінансову послугу таку як відкриття та обслуговування поточного рахунку.
Також позивач зазначив, що відповідач на підставі ч. 1 ст. 42 Закону України «Про платіжні послуги» зобов`язаний отримати мою згоду на виконання кожної платіжної операції, крім випадків, передбачених цим Законом.
Вважає, що автоматичне стягнення коштів з рахунку № НОМЕР_1 можливе тільки з підстав передбачених законодавством України, зокрема надходження до банку виконавчих документів виданих на підставі рішення Суду про стягнення заборгованості.
Позивач зазначив, що станом на 04.07.2022 року та 16.09.2022 року відносно нього не існує жодного виконавчого провадження за рішенням Суду про стягнення з нього будь яких боргів та відповідачу це відомо, у відповідача відсутні будь-які виконавчі документи щодо рахунків позивача.
Також вважає, що Банк діючи протизаконно, шляхом незаконного списання коштів порушує, крім його прав споживача банківських послуг, його права на вільне користування своєю власністю, такою як кошти на його рахунку (обмеження користуватися коштами можливо на підставі рішення Суду).
Вважає, що його право споживача було порушено, у зв`язку з чим просить визнати дії відповідача неправомірними та стягнути з відповідача на його користь загальну суму у розмірі 6047 грн. 79 коп., як суму неправомірно стягнутих його з рахунку № НОМЕР_3 відкритого 05.10.2021 року.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 квітня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів — відмовлено (а.с.76-81).

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. 

В порядку ст. 360 ЦПК України, від АТ КБ “ПриватБанк” надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на безпідставність та необгрунтованість доводів апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 6 лютого 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 48).
Також, 17.07.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав нову Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 50,51) та здійснив перевипуск карток, що підтверджується копією довідки від 04.08.2022р. про наявність рахунків ОСОБА_1 (а.с. 52).
У своєму позові ОСОБА_1 , як на підставу визнання недійсним кредитного договору, посилається на те, що він не отримував кредитні кошти від відповідача і не укладав кредитний договір від 6 квітня 2014 року, посилається на те, що органами національної поліції порушено кримінальне провадження щодо підробки його підпису у анкеті-заяві від 06.02.2014 року, внаслідок чого не має жодних зобов`язань перед відповідачем.
Проте, позивач ОСОБА_1 добровільно погодився на укладання правочину на встановлених банком умовах і, починаючи з 06 лютого 2014 року до певного періоду часу активно користувався кредитними коштами, сплачував необхідні платежі, але не в повному обсязі, не оскаржував договір і не порушував питання про розірвання договору, а отже, не вважав його несправедливим, недійсним, тощо.
Згідно виписки по рахунку (а.с. 53,54) позивач ОСОБА_1 фактично користувався кредитними коштами. За період з 01 квітня 2021 року по 17 липня 2022 року позивач активно користувався карткою, здійснював погашення заборгованості, поповнював мобільний телефон, знімав готівку, здійснював оплату он-лайн послуг. Позивач отримав кошти, але своїх зобов`язань у повному обсязі не виконав.
За таких обставин суд вважає кредитний договір між позивачем та відповідачем укладеним.
У зв`язку з порушенням своїх зобов`язань по кредитному договору у позивача виникла заборгованість, що і стало підставою для банка проводити списання коштів з картрахунку на погашення відповідної заборгованості.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем АТ КБ «Приватбанк» автоматично стягувалися суми з рахунку позивача № НОМЕР_1 , а саме: 04.07.2022 року у сумі 1469 грн. 89 коп.; 16.09.2022 року – 2610 грн. 76 коп.; 19.10.2022 року у сумі 1967 грн. 44 коп.
Згідно приписів п. 1.1.2.1.2. Умов та правил Клієнт зобов`язаний вчасно здійснювати оплату банківських послуг відповідно до тарифів Банку, здійснювати погашення заборгованості у строки та в розмірах, визначених Договором.
Відповідно до п. 1.1.3.1.6 Умов Клієнт доручає Банку здійснювати списання коштів з рахунків Клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті Банку за цим Договором, у разі настання термінів платежів, а також списання коштів з Картрахунку у разі настання термінів платежів по інших договорах Клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах Платіжного ліміту Картрахунку. Банк здійснює списання коштів у грошовій одиниці України іноземній валюті з будь-якого рахунку Клієнта у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/національній валюті України за договором, і покупку/продаж іноземної валюти на Міжбанківському Валютному Ринку України.
Також, згідно п. 1.1.3.2.11 Умов Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків Клієнта в погашеній кредитної заборгованості Клієнта і третіх осіб, за кредитами, за якими Клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у Клієнта внаслідок невиконаних зобов`язань перед Банком.
Посилання позивача ОСОБА_1 на те, що він не укладав спірний договір та не підписував його, не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд 1 інстанції виходив із їх недоведеності та безпідставності. 
Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками. 
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення прав та обов`язків.
Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» за своєю природою є договором приєднання і відповідає вимогам ч. 1 ст. 634, ч. 2 ст.642 ЦК України.
Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги про те, що жодних кредитних договорів з відповідачем не укладав, та кредитних коштів не отримував спростовується матеріалами справи, згідно виписки по рахунку позивач ОСОБА_1 фактично користувався кредитними коштами. За період з 01 квітня 2021 року по 17 липня 2022 року позивач активно користувався карткою, здійснював погашення заборгованості, поповнював мобільний телефон, знімав готівку, здійснював оплату он-лайн послуг. Позивач отримав кошти, але своїх зобов`язань у повному обсязі не виконав.
За таких обставин суд 1 інстанції правильно вважав, що кредитний договір між позивачем та відповідачем укладеним.
Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно п. 26.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник при укладанні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб .
Згідно п. 26.4 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі , якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахунково-касове обслуговування або в іншому договорі про надання банківських послуг.
У зв`язку з порушенням своїх зобов`язань по кредитному договору у позивача виникла заборгованість, що і стало підставою для банка проводити списання коштів з картрахунку на погашення відповідної заборгованості.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).
Таким чином, апеляційний суд погоджується з рішення суду першої інстанції.
Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: