Постанова
іменем України 
29 червня 2023 року
м. Київ
справа № 678/1092/21
провадження № 51-1554 км 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                    ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянув  у  відкритому  судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 18 листопада 2022 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 21 лютого 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021243300000175, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , особи без громадянства, уродженця м. Смілтене Валкського району Республіки Латвія, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз за вироком Близнюківського районного суду Харківської області від 15 квітня 2015 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 18 листопада 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
До набрання вироком законної сили суд залишив щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Також суд у вироку прийняв рішення про розподіл процесуальних витрат і долю речових доказів.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 11 вересня 2021 року близько 15:30, діючи повторно, умисно, з метою викрадення чужого майна проник до належного ОСОБА_8 будинку в АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав телевізор вартістю 3 423,33 грн, заподіявши потерпілій майнової шкоди у вказаному розмірі.
Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 21 лютого 2023 року вирок місцевого суду залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити судові рішення та пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання. Вважає, що суди попередніх інстанцій не врахували встановлені у цьому кримінальному провадженні обставини, які пом`якшують покарання, - щире каяття засудженого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також те, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, працює, добровільно відшкодував завдані збитки потерпілій, котра наполягала на призначенні йому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. Ці обставини, на думку захисника, є підставою для застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Позиції інших учасників судового провадження
Під час касаційного розгляду захисник ОСОБА_6 просив задовольнити касаційну скаргу на викладених у ній підставах.
Прокурор ОСОБА_5 вважала, що підстави для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням у житло, вчиненому повторно, та кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 185 КК України в касаційній скарзі не оспорюються, тому колегія суддів у цій частині судові рішення не перевіряє.
Доводи захисника ОСОБА_6 , наведені ним у касаційній скарзі, про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення і його особі через суворість, а також про необхідність застосування положень ст. 75 КК України, є безпідставними.
За вимогами статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України в редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Із системного аналізу вимог закону України про кримінальну відповідальність слідує, що, окрім вирішення питання про призначення певного виду та розміру покарання, суду потрібно встановити достатню підставу для звільнення від його відбування з випробуванням, при цьому належним чином вмотивувати таке рішення, дослідивши і оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, та врахувати, що ст. 75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави.
Так, суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення щодо обрання ОСОБА_7 міри покарання, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином (санкцією ч. 3 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років). 
Також суд зважив на дані про особу обвинуваченого, котрий раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
На підставі цих даних у сукупності зі щирим каяттям ОСОБА_7 у вчиненому та його активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення, що визнано обставинами, які пом`якшують покарання, а також позицією потерпілої ОСОБА_8 , котра просила не призначати ОСОБА_7 занадто суворе покарання, суд першої інстанції призначив останньому покарання у мінімальних межах санкції за вчинене ним кримінальне правопорушення.
Також суд, вирішуючи питання про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, урахував, що останній, будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних кримінальних правопорушень проти власності, знову вчинив аналогічний злочин за обтяжуючих обставин, надалі під час судового провадження переховувався від суду, тим самим намагаючись уникнути покарання,  а крім того, ОСОБА_7 не має сталих соціальних зв`язків, з огляду на що суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до останнього положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Апеляційний суд, оцінюючи правильність та справедливість призначеного ОСОБА_7 покарання, взяв до уваги обставини, які були враховані місцевим судом, зокрема і ті, на які посилається захисник у касаційній скарзі, та підсумував, що суд першої інстанції дотримався вимог, передбачених статтями 50, 65 КК України. Також апеляційний суд, з огляду на мету покарання, обґрунтовано погодився з висновком місцевого суду про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням або призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.
Зокрема, апеляційний суд відхилив як необґрунтовані ствердження захисника про добровільне відшкодування ОСОБА_7 заподіяних потерпілій збитків, адже викрадене майно засуджений видав працівникам поліції при його затриманні, що не є пом`якшуючою обставиною, передбаченою п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України. Крім цього, суд апеляційної інстанції перевірив посилання захисника на окремі відомості про особу ОСОБА_7 , зокрема щодо наявності у нього постійного місця проживання та роботи,  та обґрунтовано зазначив, що такі дані, як і позиція потерпілої щодо покарання, були враховані в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не мають над ними пріоритету.
Отже, всупереч ствердженням захисника ОСОБА_6 , суди попередніх інстанцій, урахувавши особливості правозастосування положень ст. 75 КК України, обґрунтовано відмовили у звільненні ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, належним чином мотивувавши свої рішення. Колегія суддів Верховного Суду вважає призначене засудженому покарання у зазначеному виді й розмірі справедливим і таким, що відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.
З огляду на сукупність наведених обставин, які підлягають обов`язковому врахуванню, підстав для пом`якшення покарання чи застосування положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням колегія суддів не вбачає, оскільки обставини, на які посилається сторона захисту, самі собою не є противагою суспільній небезпеці дій засудженого та не знижують ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі мотиви щодо незгоди з судовими рішеннями не спростовують правильності висновків судів і не містять переконливих доводів, які би дозволили Верховному Суду дійти висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині призначеного засудженому покарання, були постановлені з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів їх законність.
Отже, підстави для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
Вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 18 листопада 2022 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 21 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6  - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді
 
ОСОБА_10                                   ОСОБА_2                                       ОСОБА_3