ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" вересня 2023 р.           Справа№ 922/1487/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Суліма  В.В.
суддів:            Коротун О.М. 
          Ткаченка Б.О. 
 
при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.
за участю представників сторін: 
від позивача: Єлисеєв Є.В.;
від відповідача: Васіна І.О.;
від третьої особи 1: Соломаха А.В.;
від третьої особи 2: Заплішна О.Д.;
від третьої особи 3: Заплішна О.Д.,
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг"
на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2023 року (повний текст рішення складено 13.04.2023 року) 
у справі №922/1487/21 (суддя С.О. Чебикіна) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" 
до Міністерства юстиції України 
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Координаційний центр з надання правової допомоги 
третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб 
третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Публічне акціонерне товариство "Фідобанк" 
про застосування наслідків нікчемності правочину,-                                                  
                                                  
                                                  ВСТАНОВИВ: 
          Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач), за участі третьої особи, яка  не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Координаційний центр з надання правової допомоги (далі - третя особа 1) та третіх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - третя особа 2), Публічне акціонерне товариство "Фідобанк" (далі - третя особа 3) про застосування наслідків нікчемності правочину - договору купівлі-продажу нерухомого майна, що укладений між Публічним акціонерним товариством "Фідобанк" та Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Харківській області, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріально округу Авдієнком В.В. за реєстровим номером 3563 шляхом витребування з чужого незаконного володіння відповідача на користь позивача як правонаступника Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" (ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 14351016) нерухомого майна: нежитлові приміщення першого поверху №№ 10а, 10б, 11, 11а, 12, 12а, 13, 13а, 14, 14а в літ. А-18, загальною площею 125, 5 кв. м., та нежитлове приміщення першого поверху № 10 літ А-18, загальною площею 170, 2 кв. м., що розташовані в будівлі за адресою: м. Харків, проспект Леніна, буд. 77 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 792658163101).
          Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.06.2021 року передано справу № 922/1487/21 за виключною підсудністю до Господарського суду м. Києва.
          Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.04.2023 року в позові відмовлено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" на користь Міністерства юстиції України 2   270,00 грн судового збору за апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 року. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" на користь Координаційного центру з надання правової допомоги 2   270,00 грн судового збору за апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 року.
          Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2023 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 
          Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема ст. 236 Господарського процесуального кодексу України. 
          Так, скаржник вказав, що укладаючи відповідні договори, в тому числі і договір №3563, сторони завідомо передбачили низьку ціну купівлі - продажу нерухомого майна не враховуючи основні аспекти з їх ціни, зовнішнього стану приміщень, попиту на ринку нерухомого майна, строку експлуатації і.т.д.
          При цьому, скаржник зазначив, те, що ціна відчуженого банком нежитлових приміщень, які були предметом договору №3563, є меншою на 20 відсотків свідчить звіт №07-17-М14-13 з незалежної оцінки ринкової вартості нежитлових приміщень, згідно якого ринкова вартість оцінюваного майна складає 4411460,00 грн без ПДВ.
          Вказаний звіт замовлений Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Коваленко О.В., оцінювачем є ПП «ТА- Експерт-Сервіс» (сертифікат оціночної діяльності від 29.09.2014 року №16961/14; кваліфікаційне свідоцтво оцінювача - Драник Н.І., МФ№46 від 02.04.2016 року, видане ФДМУ та УКШ).
           Відтак за твердженням скаржника договір купівлі-продажу нерухомого майна, що укладений 02.12.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» та Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги  у Харківській області, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В. за реєстровим номером 3563 є нікчемним, оскільки його недійсність  встановлена ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 
          Задовольняючи позов суд першої інстанції з посиланням на обставини, що встановлені у справі №922/59/18 входив з того, що станом на момент укладення спірного договору вартість відчужуваного майна без урахування ПДВ була меншою за його ринкову вартість без урахування ПДВ на 285061,00 грн, або га 7,6%. До такого висновку суд першої інстанції дійшов з посиланням на результати проведеної судової оціночно-будівельної експертизи №15382 у справі №922/59/18.
          При цьому, представник скаржника відзначив, що судова оціночно-будівельна експертиза №15382, яка була проведена у справі №922/59/18 не підлягала врахуванню під час винесення оскаржуваного рішення. 
          Так, представник скаржника наголосив на управлінських функціях Міністерства юстиції України щодо Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса та відповідача, як у даній справі так  і у справі 922/59/18, Міністерство юстиції України могло впливати на об`єктивність або неупередженість  прийняття експертного висновку, або на вчинення  чи не вчинення дій під час здійснення експертною установою своїх повноважень, оскільки як Харківський науково-дослідний інститут судових експертиз ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса так і відповідачі у даній справі та у справі №922/59/18 належать до сфери управління Міністерства юстиції України, та останнє в силу принципу змагальності сторін буде намагатись займати позицію щодо відмови у задоволенні позову, відповідно, експертний висновок складений  у реальному потенційному конфлікті інтересів.
          Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сулім В.В., судді: Кропивна Л.В., Майданевич А.Г.
          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.05.2023 року витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №922/1487/21.
          До Північного апеляційного господарського суду від Господарського суду міста Києва на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 26.05.2023 року надійшли   матеріали справи № 922/1487/21.
          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2023 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" на рішення Господарського суду міста Києва    від 03.04.2023 року у справі №922/1487/21 залишено без руху.
          Апелянтом протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки та подано до суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору.
          Відтак, скаржником усунено недоліки поданої апеляційної скарги.
          Північний апеляційний господарський суду відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2023 року у справі №922/1487/21, своєю ухвалою від 26.06.2023 року.
05.07.2023 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від відповідача  до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого представник відповідача   просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення  господарського суду без змін.
При цьому, представник відповідача, зокрема зазначив, що до позовної заяви додано копію договору купівлі-продажу  від 04.03.2021 року між Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Капітал Джірінг» №GL22N019274/6 майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. за реєстровим №29.
Водночас, представник відповідача звертає уваги, що у предметі означеного вище договору, який позивач додав до своєї позовної заяви про нібито передачу останньому у власність майнових прав, перелічуються лише способи захисту, зокрема, у суді своїх цивільних прав та інтересів, визначених у ст. 16 Цивільного кодексу України та не зазначено, яким чином вони пов`язані з майновими правами на спірне майно.
Окрім того, позивач не подав суду доказів про державну реєстрацію майнових (речових) прав на спірне нерухоме майно.
Водночас, представник відповідача наголосив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг"  намагалось вступити у справу, як правонаступник Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» при розгляді господарської справи №904/3669/20.
Разом з цим, за твердженням  представника відповідача, заявник приховує той факт, що він не є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» та не має жодних, зокрема, майнових (речових) прав на спірне майно, чим лише намагається ввести в оману суд щодо фактичних обставин справи, що у свою чергу є не припустимим. 
Скаржником, як в суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі не обґрунтовано належними доказами факт порушення відповідачем його прав (інтересів). При цьому, Міністерство юстиції України не є учасником  договірних правовідносин  та не укладено договір купівлі продажу ні з Публічним акціонерним  товариством «Фідобанк», а ні з Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг".
Крім того, за твердженням представника відповідача, скаржником не обґрунтовано та не надано доказів того, що спірний договір №3563 є нікчемним, а тому відсутні підстави застосування до нього наслідків нікчемності правочину. Натомість, судові рішення у справі №922/59/18, які набрали законної сил, свідчать про чинність правочину, а саме договору №3563. Судовим рішенням №922/59/18 було встановлено правомірність укладеного договору №3563.
Наведене спростовує твердження скаржника про те, що спірний договір №3563 суперечить ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а відтак підстави для застосування наслідків нікчемності правочину відсутні. 
11.07.2023 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від третьої особи 1  до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого представник третьої особи 1 просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення  господарського суду без змін.
При цьому, представник третьої особи 1, зокрема зазначив, що  позивач не надав суду першої інстанції доказів про державну реєстрацію майнових (речових) прав на спірне нерухоме майно. 
Водночас, позивач не довів перед судом, зокрема, належними та допустимими доказами, наявність у нього майнових (речових) прав на спірне майно.
Таким чином,  оскільки предметом спору у даній справі є нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення першого поверху: №10 загальною площею 170,2 кв.м. №№ 10а, 10б, 11, 11а, 12, 12а, 13, 13а, 14, 14а в літ. А-18, що знаходяться за адресою: м. Харків, проспект Леніна (проспект Науки) , буд. 77), власником яких є відповідач, а позивач не надав суду належних та допустимих доказів про наявність у нього майнових (речових) прав, зокрема, зареєстрованих у встановленому законом порядку за їх покупцем, тобто в такому випадку відсутній  предмет спору між сторонами по даній справі.
Більш того, представник третьої особи 1 наголосив, що за аналогічних обставин позивач вже намагався вступити у справу, як правонаступник Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» при розгляді господарської справи №904/3669/20.
Ухвалою Господарського суду Дніпровської області від 21.04.2021 року у справі №904/3669/20, яка була залишена без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 21.09.2021 року та постановою Верховного Суду від 15.12.2021 року у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про заміну сторони позивача з Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Капітал Джирінг» - відмовлено.  
Крім того, за твердженням представника третьої особи 1, позивач приховав той факт, що він не є правонаступником Публічного акціонерного «Фідобанк» та не має жодних, зокрема, майнових (речових) прав на спірне майно, чим лише ввів в оману суд першої інстанції щодо фактичних обставин справи.  
14.07.2023 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від третьої особи 3  до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого представник третьої особи 3 просив суд апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі, а рішення  господарського суду скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. 
Разом з цим, представник третьої особи 3, зокрема зазначив, що  в основу оскаржуваного рішення покладений доказ: висновок експерта судової оціночної-будівельної експертизи від 03.06.2019 роу №15382, зроблений в межах судової справи №922/59/18 судовими експертами Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса, проте останній не є достовірним та вірогідним доказом, оскільки судові експерти діяли в умовах «конфлікту інтересів» через підпорядкування Міністерству юстиції України.
Окрім того, при проведення обстеження приміщень був присутній представник відповідача та представник третьої особи у справі №922/59/18, що не передбачено чинним законодавством та суперечать гарантіям незалежності судового  експерта та правильності його висновку, закріпленим у ст. 4 Закону України «Про судову експертизу».
Натомість, суд першої інстанції не призначив повторну судову експертизу у цій справі за наявності обґрунтованих підстав для її призначення, а також не надав правову оцінку доказу. Наданому позивачем, висновку від 25.11.2022 року Товариства з обмеженою відповідальності «Оцінка бізнес груп» щодо ринкової вартості майна. 
14.07.2023 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від третьої особи 3 (Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАУТ «Фідобанк») з ринку    до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній  просив суд апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі, а рішення  господарського суду скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. 
Крім того, представник третьої особи 3, зокрема зазначив що відповідно до звіту ПП «ТА-ЕКСПЕРТ-СЕРВІС» з незалежної оцінки №07-17-М14-13 вартість відчуженого нерухомого майна (нежитлових приміщень першого поверху: № 10 загальною площею 170,2 кв.м. №№ 10а, 10б, 11, 11а, 12, 12а, 13, 13а, 14, 14а загальною площею 125,5 кв.м. в літ. А-18, що знаходиться за адресою: м. Харків, проспект Леніна (проспект Науки), буд. 77, станом на 01.12.2015 року склала 4   411   460,00 гр без ПДВ.
Водночас,  за висновком судової оціночної-будівельної експертизи від 03.06.2019 року №15382, зробленого в межах судової справи 922/59/18, який був покладений в основу оскаржуваного рішення вартість нежитлових приміщень першого поверху: № 10 загальною площею 170,2 кв.м. №№ 10а, 10б, 11, 11а, 12, 12а, 13, 13а, 14, 14а загальною площею 125,5 кв.м. в літ. А-18, що знаходиться за адресою: м. Харків, проспект Леніна (проспект Науки), буд. 77, що були відчужені за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 02.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В. за реєстровим номером 3563, станом на 02.12.2015 року склала 3760061,00 грн без ПДВ.
Натомість, суд першої інстанції не призначив повторну судову експертизу у цій справі за наявності обґрунтованих підстав для її призначення, а також не надав правову оцінку доказу. Наданому позивачем, висновку від 25.11.2022 року Товариства з обмеженою відповідальності «Оцінка бізнес груп» щодо ринкової вартості майна. 
          Розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/3161/23 від 21.08.2023 року, у зв`язку перебуванням судді у відпустці Кропивної Л.В., відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №922/1487/21.
          Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2023 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сулім В.В., судді Майданевич А.Г., Коротун О.М.
          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.08.2023 року прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2023 року у справі №922/1487/21 у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Коротун О.М.
23.08.2023 року в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду було оголошено перерву до 13.09.2023 року.
11.09.2023 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від третьої особи 2   до суду надійшли  письмові пояснення, відповідно до яких останній, зокрема зазначив, що законодавство  не містить чіткого і повного переліку майнових прав. Майнові права можуть виникати не тільки з угод, але й внаслідок порушення закону при здійсненні господарської діяльності, а також з інших обставин, з якими закон пов`язує виникнення майнових прав та обов`язків суб`єктів господарювання. 
Крім того, представник третьої особи 2 вказав, що у випадку наявності порушень при переході  права власності на майно до іншої особи у попереднього власника залишаються права, пов`язані  із поверненням майна з підстав незаконності його вибуття  з власності, тобто фактично з чужого незаконного володіння. 
У зв`язку із незаконним вибуттям з права власності майна на підставі  нікчемного правочину (договору купівлі-продажу нерухомого майна від 02.12.2015 року, посвідченого Авдієнком А.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, та зареєстрованого в реєстрі за №3563), у банку є правові підстави та відповідні права юридичної особи на вжиття заходів щодо повернення такого майна у своє володіння в т.ч. шляхом звернення до суду з позовом.
           11.09.2023 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від скаржника до суду надійшли  письмові пояснення, відповідно до яких останній, зокрема наголосив, що як у справі №753/23075/16 та і у даній справі №922/1487/21 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" набуло право власності на підставі договору купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності, та суд касаційної інстанції розглянув справу по суті. 
11.09.2023 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від третьої особи 1  до суду надійшли  письмові пояснення, відповідно до яких останній, зокрема зазначив, що спірне нерухоме майно, зокрема майнові, перейшли до відповідача з моменту держаної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно.  
У предметі договору купівлі-продажу від 04.03.2021 року між Публічним акціонерним товариством  «Фідобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" №GL22N019274/6 майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності, який позивач  додав до своєї позовної заяви про нібито передачу останньому  у власність майнових прав, перелічується лише способи захисту, зокрема, у суді своїх цивільних прав та інтересів, визначених у ст. 16 Цивільного кодексу України та не зазначено, яким чином вони пов`язані з майновими правами на спірне майно. 
Також, представник третьої особи зазначив, що згідно із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 13.04.2021 року у справі №910/11702/18, з урахуванням змісту або характеру майнових прав, вміщеного у частині 2 ст. 656 Цивільного кодексу, способи судового захисту цивільних прав не можуть бути предметом договору купівлі-продажу майнових прав. 
Позивач за твердженням відповідача не надав суду першої інстанції доказів про державну реєстрацію майнових (речових) прав на спірне нерухоме майно. 
Крім того, представник третьої особи 1 наголосив, що позивач не є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» та не має жодних, зокрема, майнових (речових) прав на спірне майно.
          Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/3673/23 від 11.09.2023 року, у зв`язку перебуванням судді Майданевича А.Г. на лікарняному, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №922/1487/21.
          Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2023 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сулім В.В., судді Коротун О.М., Ткаченко Б.О.           
          Північний апеляційний господарський суд прийняв до свого провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2023 року у справі №922/1487/21    у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду:         головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Ткаченко Б.О. своєю ухвалою від 12.09.2023 року.
          Представники скаржника та третіх осіб 2, 3 в судовому засіданні 13.09.2023 року Північного апеляційного господарського суду підтримали  доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції  скасувати.            
          Представники відповідача та третьої особи 1  в судовому засіданні 13.09.2023 року Північного апеляційного господарського суду заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили відмовити в її задоволенні, рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін.
          Відповідно до   ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції   межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
          Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
          Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третіх осіб перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.
          Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 02.12.2015 року між Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Харківській області (покупець) та Публічним акціонерним товариством "Фідобанк" (продавець), було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В. за реєстровим номером 3563 (далі - договір), відповідно до умов якого продавець продав та передав у власність, а покупець купив і прийняв у власність належні продавцю на праві власності нежитлові приміщення першого поверху: № 10 загальною площею 170,2 м2,                  № 10а, 10б, 11, 11а, 12, 12а, 13, 13а, 14, 14а загальною площею 125,5 м2   в літ. "А-18", що знаходяться за адресою: Харківська область, м. Харків, проспект Леніна, буд. 77 (надалі - нерухоме майно) та сплатив за нього обговорену даним договором грошову суму.
          Відповідно до  п. 2.1 договору ціна нерухомого майна за домовленістю сторін визначається в сумі 4170000,00грн, у тому числі ПДВ 695000,00грн.
          Згідно  рішення Національного банку України від 20.05.2016 року №8 "Про внесення Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 20.05.2016 року № 783 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПУАТ "Фідобанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".
          Вищевказаним рішенням розпочато процедуру виведення ПУАТ "Фідобанк" з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 20.05.2016 року до 19.06.2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПУАТ "Фідобанк", визначені   ст.ст. 37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань регулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Коваленку О.В. строком на один місяць з 20.05.2016 року по 19.06.2016 року включно.
          Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб продовжено строки тимчасової адміністрації до 19.07.2016 року та продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПУАТ "Фідобанк" Коваленка О.В. з 20.06.2016 року по 19.07.2016 року.
          Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 18.07.2016 року № 142-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19.07.2016 року №1265 "Про початок процедури ліквідації ПУАТ "Фідобанк" та делегування повноважень ліквідатора банку".
          Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПУАТ "Фідобанк" з 20.07.2016 року до 19.07.2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження ліквідатора ПУАТ "ФІДОБАНК", визначені, зокрема, статтями   37, 38, 47-52, 521, 53 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", - Коваленку О.В. з 20.07.2016 до 19.07.2018 включно.
          На підставі Наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПУАТ "Фідобанк" від 22.02.2017 року №24 щодо внесення змін до Наказу ПУАТ "Фідобанк" №32 від 25.05.2016 року "Про організаційні заходи щодо перевірки договорів" було здійснено перевірку правочинів (у тому числі договорів), укладених ПУАТ "ФІДОБАНК" за період з 20.05.2015 року до 20.05.2016 року, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, з підстав, визначених ч. 3   ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
          Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 13.05.2017 року комісією з перевірки правочинів (у тому числі договорів), призначеною вищевказаним наказом № 24 від 22.02.2017 року, було складено протокол, яким комісією вирішено визнати договір купівлі-продажу від 02.12.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В. за реєстровим номером 3563, укладений між ПУАТ "Фідобанк" та Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Харківській області, - нікчемним за ознаками, визначеними ч. 3   ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та ст. 228 Цивільного кодексу України.
          Так, відповідно до звіту №07-17-М14-13 з незалежної оцінки, складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП "ТА-Експерт-Сервіс" вартість нежитлових приміщень першого поверху: №10 загальною площею 170,2 м2, № 10а, 10б, 11, 11a, 12, 12а, 13, 13а, 14, 14а загальною площею 125,5 м2   в літ. "А-18", що знаходяться за адресою: Харківська область, м. Харків, проспект Леніна, буд. 77, станом на 01.12.2015 року складала 4   411460,00 грн без врахування ПДВ.
          Однак за вищевказаним договором продаж нежитлових приміщень було здійснено за 4170   000,00 грн, у тому числі ПДВ 695   000,00 грн. Без врахування ПДВ ціна продажу складала 3475000,00 грн, що на понад 20% нижче, ніж вартість згідно незалежної оцінки.
          Відповідно до протоколу електронного аукціону №UA-ЕА-2020-12-17-000004-b від 14.01.2021 року переможцем аукціону визнано Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" (позивач).
           04.03.2021 року на підставі вищезазначеного протоколу електронного аукціону Публічне акціонерне товариство "Фідобанк" (продавець) уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" (покупець) договір купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності №GL22N019274/6, за умовами якого продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає у власність майнові права щодо нерухомого майна: нежитлові приміщення першого поверху №№10а, 106, 11, 11а, 12, 12а, 13, 13а, 14, 14а лiт. А-18, загальною площею 125,5 м2   та нежитлове приміщення першого поверху №210 літ. А-18, загальною площею 170,2 кв.м., розташовані в будівлі за адресою м. Харків, проспект Леніна, буд. 77.
          При цьому, колегія суддів, приймає як належне твердження представника третьої особи 1, що у предметі договору купівлі-продажу від 04.03.2021 року між Публічним акціонерним товариством  «Фідобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" №GL22N019274/6 майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності, перелічується лише способи захисту, зокрема, у суді своїх цивільних прав та інтересів, визначених у ст. 16 Цивільного кодексу України та не зазначено, яким чином вони пов`язані з майновими правами на спірне майно. 
          Так, колегія суддів у порядку obiter dictum звертає увагу на необхідність послідовної державної реєстрації майнових прав, пов`язаних з нерухомим майном, ураховуючи таке.
          Відповідно  з ч.ч. 1, 4   ст. 182 Цивільного кодексу України   право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.   Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
             Частиною 4   ст. 334 Цивільного кодексу України   передбачено, що   права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
          Згідно п.п. 1, 2 ч. 1   ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"   державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва; 2) речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; право довірчої власності (крім права довірчої власності як способу забезпечення виконання зобов`язань);   інші речові права відповідно до закону.
             Відповідно до ч. 2   ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"   речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього   Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
             Таким чином, за змістом норм   ст. 334 Цивільного кодексу України   і ст.ст.   3,   4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"   похідні від права власності речові права на нерухоме майно у їх набувача виникають з моменту державної реєстрації таких прав.
             Отже, з урахуванням змісту наведених положень чинного законодавства колегія суддів вважає, що як речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, так і майнові права, відмінні від права власності на нерухоме майно, є правами, нерозривно пов`язаними з нерухомим майном, а тому такі права підлягають державній реєстрації та виникають з моменту відповідної реєстрації.
             Так, протилежне тлумачення норм права щодо обов`язкової реєстрації речових прав на нерухоме майно призведе до ризиків хаотичної та неконтрольованої купівлі-продажу майнових прав щодо об`єктів нерухомого майна без реальної можливості добросовісних учасників цивільного обороту мати необхідну інформацію з реєстрів щодо таких об`єктів нерухомості, що, в свою чергу, матиме негативні наслідки для всього цивільного обороту та прямо суперечитиме принципу реєстраційного підтвердження речових прав на нерухоме майно.      Адже купівля-продаж майнових прав на нерухоме майно без відповідної державної реєстрації речових прав може бути здійснена як без необхідності перевірки обтяжень або арештів на таке майно, а також, зокрема, і без попередніх дозволів органів опіки та піклування, без згоди подружжя на такі відчуження. Більш того, таке відчуження майнових прав без державної реєстрації речових прав може мати наслідком подвійний продаж майнових прав на нерухоме майно.
          Положення ст.ст.   177,   190, ч. 4 ст.   334, ст.ст.   656 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст.   3, ст.   4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"   необхідно застосовувати таким чином: Виходячи із системного аналізу змісту положень ст.ст.   177,   190,   656 Цивільного кодексу України,   ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні"   та ст.ст.   3,   4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", як речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, так і майнові права, відмінні від права власності на нерухоме майно (за винятком права очікування на отримання у майбутньому права власності на нерухоме майно), є правами, нерозривно пов`язаними з нерухомим майном, а тому такі права підлягають державній реєстрації та виникають з моменту відповідної реєстрації. Натомість нездійснення послідовної державної реєстрації майнових (речових) прав на нерухоме майно за їх покупцями свідчить про відсутність переходу прав та обов`язків позивача до правонаступника, як наслідок, виключає підстави для заміни сторони її процесуальним правонаступником.
          Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.04.2021 року у справі № 910/11702/18.
          Водночас, колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», зокрема, майнових (речових) прав на спірне майно за договором купівлі-продажу майнових прав щодо нерухомого майна, які є відмінними від права власності №GL22N019274/6.
          У ч. 2   ст. 4 Господарського процесуального кодексу України   передбачено право юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, фізичних осіб, які не є підприємцями, державних органів, органів місцевого самоврядування на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
          За змістом ст.ст.   15,   16 Цивільного кодексу України   кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
          Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
          Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.
          Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
          Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
          Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у ч. 2   ст. 16 Цивільного кодексу України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом,      що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац дванадцятий частини другої зазначеної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.
          Застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством). Відсутність (недоведеність) будь-якої із зазначених умов унеможливлює задоволення позову.
          Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.
          Зважаючи на те, що майнові інтереси позивача у вигляді  витребування майна підлягають захисту в інший спосіб встановлений законом, колегія приходить до висновку, що обраний позивачем у цій справі спосіб є неналежним та неефективним. Наведене є окремою підставою для відмови в задоволенні позову.      
          Враховуючи вищевикладене, колегія суддів  також у порядку obiter dictum, зазначає,    що       станом на час звернення позивача з цим позовом та, відповідно, прийняття судового рішення, спірні права приміщення не були зареєстровані у встановленому законом порядку.   Тобто, наразі правовий статус Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" щодо спірного майна  не відповідає статусу за яким останній мав би право звертатися з відповідним способом захисту. 
          Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Господарського суду Харківської області від 01.08.2019 року у справі № 922/59/18, яке залишене без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2019 року, відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Харківській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Координаційного центру з надання правової допомоги про визнання укладеного між сторонами договору купівлі-продажу від 02.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко В.В. за реєстровим номером 3563, таким, що відповідає ознакам нікчемності, та визнання зазначеного договору купівлі-продажу недійсним.
          Постановою Верховного Суду від 02.04.2020 року постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2019 року і рішення Господарського суду Харківської області від 01.08.2019 року у справі № 922/59/18 залишено без змін.
          Вищевказаним судовим рішенням від 01.08.2019 року у справі   № 922/59/18, яке набрало законної сили, встановлено, що за результатами проведеної судової оціночно-будівельної експертизи №15382 у справі №922/59/18, судовими експертами Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.Засл.професора М.С.Бокаріуса Міністерства юстиції України було складено висновок від 03.06.2019 року.
За висновком експертів ринкова вартість нежитлових приміщень першого поверху: №10 загальною площею 170,2 м2, №№ 10а, 10б, 11, 11а, 12, 12а, 13, 13а, 14, 14а загальною площею 125,5 м2   в літ."А-18", що знаходяться за адресою: м. Харків, проспект Леніна, буд. 77, що були відчужені за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 02.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В. за реєстровим номером 3563, станом на 02.12.2015 складала 3760 061,00 грн без урахування ПДВ.
          Станом на момент укладення спірного договору (02.12.2015 року) вартість відчуженого майна без урахування ПДВ (3      475   000,00 грн) була меншою за його ринкову вартість без урахування ПДВ, яка була визначена судовими експертами (3 760 061 грн), на 285061 грн або на 7,6% (285   061 грн х 100% / 3760 061 грн).
          Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
          Так, як правильно встановлено судом першої інстанції, рішенням суду в господарській справі, що набрало законної сили, було встановлено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В. за реєстровим номером 3563 від 02.12.2015 року не суперечить п. 3 ч. 3   ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки станом на момент укладення спірного договору (02.12.2015 року) вартість відчуженого майна без урахування ПДВ (3475000,00 грн.) була меншою за його ринкову вартість без урахування ПДВ, яка була визначена судовими експертами (3 760   061,00 грн), на 285061,00 грн або на 7,6% (285061,00 грн х 100% /3760   061,00 грн).
          Разом з цим, матеріали справи не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції наладжених та допустимих в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України доказів, що ціна нерухомого майна, яка була визначена та погоджена сторонами в договорі є на 20% чи більше завищеною (або заниженою) порівняно з його ринковою (звичайною) вартістю.
          З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що спірний договір суперечить п. 3 ч. 3   ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
          Водночас, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника та третіх осіб 2, 3 що судова оціночно-будівельна експертиза №15382, яка була проведена у справі №922/59/18 не підлягала врахуванню під час винесення оскаржуваного рішення, через управлінські функції Міністерства юстиції України щодо Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса та відповідача, як у даній справі так  і у справі 922/59/18, Міністерство юстиції України могло впливати на об`єктивність або неупередженість  прийняття експертного висновку, або на вчинення  чи не вчинення дій під час здійснення експертною установою своїх повноважень, оскільки як Харківський науково-дослідний інститут судових експертиз ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса так і відповідачі у даній справі та у справі №922/59/18 належать до сфери управління Міністерства юстиції України, та останнє в силу принципу змагальності сторін буде намагатись займати позицію щодо відмови у задоволенні позову, відповідно, експертний висновок складений  у реальному потенційному конфлікті інтересів, оскільки останні не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, зокрема щодо зацікавленості, упередженості експерта/тів який безпосередньо проводив дослідження. 
          Відповідно до ч. 1 ст. 107 Господарського процесуального кодексу України, якщо висновок  експерта є неповним або неясним, за клопотанням  учасника справи  або з власної ініціативи суд може призначити додаткову експертизу, яка доручається  тому самому або іншому експерту (експертам).
          Згідно  ч. 2 ст. 107 Господарського процесуального кодексу України, за наявності сумнівів у правильності висновку експерта  (необґрунтованість, суперечність з іншими матеріалами справи, тощо) за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити повторну експертизу, доручивши її проведення іншим експертам. 
          Проте, ПУАТ «Фідобанк» не скористався своїм правом передбаченим ст. 107 Господарського процесуального кодексу України  на проведення повторної експертизи, відповідно погодившись з даною експертизою.  
          При цьому, скаржник посилаючись на те, що судова оціночно-будівельна експертиза №15382, яка була проведена у справі №922/59/18 не підлягала врахуванню під час винесення оскаржуваного рішення фактично ставить під сумнів остаточність та правову визначеність постановленого в межах справи  № 922/1487/21 судового рішення, яким вирішений спір про правомірність укладеного договору №3563.
          Схожа за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі № 910/10647/18.
          З огляду на наявність  висновку  судової оціночно-будівельної експертизи від 03.06.2019 року №15382, проведеної у межах судової справи №922/59/18 та враховуючі, що обставини та висновки встановлені у  такій справі є преюдиціальними у даній справі №922/1487/21, суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги та не надав відповідної оцінки висновку суб`єкта оціночної діяльності - Товариства з обмеженою відповідальністю «Оцінка бізнес Груп»  від 25.11.2022 року  та звіту про ретроспективну оцінку по  визначенню ринкової вартості, який складений Товариством з обмеженою відповідальністю  «Оцінка бізнес Груп».
          При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.201 року було призначено у  даній справі  судову-оціночно-будівельну експертизу, яка була скасована постановою Північного апеляційного господарського суду від  26.07.2022 року, у якій, зокрема, було зазначено, що «….відсутності правових підстав для призначення у даній справі № 922/1487/21 судової експертизи, з огляду на наявність висновку судової оціночно-будівельної експертизи від 03.06.2019 року № 15382, проведеної у межах судової справи № 922/59/18, та обставини встановлені у судових рішеннях у такій справі є преюдиціальними у цій справі № 922/1487/21».
          Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
          Згідно з п. 3 ч. 3   ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.
          В силу припису цієї статті правомірність правочину презюмується. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.
          З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем відповідно до вимог ст. ст. 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України не доведено, що спірні договори є нікчемними в силу ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
          Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.10.2018 року №910/14081/17 та від 26.03.2018 року у справі №904/1954/16.
          За таких обставин, враховуючи що позивачем не доведено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В. за реєстровим номером 3563 від 02.12.2015 року є нікчемними, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду не порушено відповідачем, а тому в позові про застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів слід відмовити.
Посилання скаржника на правову позицію  Верховного Суду викладену в постанові від 12.12.2022 року у справі № 753/23075/16 є неприйнятними з огляду на те, що таку постанову прийнято з огляду на іншу фактично-доказову базу у відповідній справі, тобто хоча й за подібного правового регулювання, але за інших встановлених обставин, і за інших поданих сторонами й оцінених судами доказів, у залежності від яких (обставин і доказів) прийнято відповідне судове рішення, зокрема, у дані справи з відповідним позовом зверталося саме Публічне акціонерне товариство "Фідобанк".
Щодо твердження відповідача, що скаржником, як в суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі не обґрунтовано належними доказами факт порушення відповідачем його прав (інтересів). При цьому, Міністерство юстиції України не є учасником  договірних правовідносин  та не укладено договір купівлі продажу ні з Публічним акціонерним  товариством «Фідобанк», а ні з Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг", колегія суддів відзначає наступне.
          Так, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.06.2021 року було замінено первісного відповідача   Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Харківської області на належного відповідача   Міністерство юстиції України, оскільки як свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно   , та не заперечувалося сторонами у судовому засіданні, власником спірних нежитлових приміщень є Міністерство юстиції України, а не Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Харківській області.
При цьому, колегія суддів не приймає як належне  твердження третьої особи 1, що відсутній предмет спору між сторонами у даній справі, оскільки , матеріали справи не містять, а третьою особою 1 не було надано жодних належних та допустимих в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України   доказів на підтвердження факту відсутності предмету спору в даній справі. 
          Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності до позовних вимог, колегія суддів відзначає наступне.
          Відповідно до   ст. 267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
          Згідно ч. 1   ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
          Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, оскільки право та охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не було порушено відповідачем, тому в позові слід відмовити саме з підстав його необґрунтованості.
          Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.
          Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.           
          Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що  мотиви апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" фактично зводяться до мотивів викладених у позовній заяві, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.   
          При цьому, колегія суддів погоджується з твердженнями відповідача викладеними у відзиві на апеляційну скаргу та третьої особи 1 викладеними у письмових поясненнях.
          Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
          Відповідно до ст. 277  Господарського процесуального кодексу України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
          За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне застосувати повноваження, передбачені ч. 4 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України      та змінити мотивувальну частину оскаржуваного судового рішення та з врахуванням норм ст. 269 Господарського процесуального кодексу України доповнити її мотивами викладеними в даній постанові.
          Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.
          Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 277 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

                                                      ПОСТАНОВИВ:
           1. Апеляційну скаргу       Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2023 року у справі №922/1487/21  задовольнити частково.
           2. Мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 03.04.2023 року у справі №922/1487/21    змінити, викласти в редакції цієї постанови.
          В решті рішення залишити без змін, апеляційну скаргу    Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Капітал Джірінг" без задоволення.                                                 
           3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.   
           4.       Матеріали справи №922/1487/21 повернути до Господарського суду  міста Києва.
                              
                              Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            В.В. Сулім 

Судді                                                                                О.М. Коротун

                                                                                Б.О. Ткаченко

Дата складення повного тексту 21.09.2023 року.