УХВАЛА
20 вересня 2023 року 
м. Київ
справа №380/16889/22
адміністративне провадження № К/990/30987/23  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,
суддів: Жука А.В.,  Мартинюк Н.М., 
перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2023 року у справі №380/16889/22 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Офіс Генерального прокурора, про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської обласної прокуратури, у якому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за затримку виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від                   17 червня 2021 року в справі № 813/7982/14 за період з 17 червня 2021 року по 22 квітня 2022 року у розмірі 2082045,60 грн без урахування належних податків і зборів.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2023 року, позов задоволено частково. Стягнуто з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від                   17 червня 2021 року у справі № 813/7982/14 за період з 18 червня 2021 року по 22 квітня 2022 року у розмірі 116975,24 грн.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Офіс Генерального прокурора подав до Верховного Суду касаційну скаргу.
11 вересня 2023 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою    статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Заявник, посилаючись на положення пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду з питань застосування статті 236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у взаємозв?язку із статтями 21, 24, 29, 30, 94 цього Кодексу щодо видання уповноваженою особою наказу про поновлення особи на роботі за відсутності її заяви, яка не тільки підтверджує волевиявлення на продовження роботи, але й свідчить про зобов?язання працівника виконувати роботу, визначену трудовою угодою.
Предметом спору цій справі є стягнення на користь позивача середній заробіток за затримку виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року в справі № 813/7982/14. 
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Вирішуючи спір та залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, яким частково задоволено позов, суд апеляційної інстанції застосував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21 жовтня 2021 року у справі №640/19103/19, в яких зазначено, що відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.
Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Верховний Суд наголосив, що наведені приписи КЗпП України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткових дій, які б вказували на його бажання поновитися на роботі.
У підсумку суд касаційної інстанції у справі № 640/19103/19 констатував, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.
Апеляційний суд також правильно застосував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 09 листопада 2022 року у справі №460/600/22, який урахувавши висловлену Верховним Судом правову позицію у справі №640/19103/19  щодо застосування статті 236 КЗпП України, зазначив, що приписи частини восьмої статті 235 КЗпП України і приписи пункту 3 частини першої статті 371 КАС України достатньо чітко і однозначно встановлюють, що рішення про поновлення на роботі/посаді підлягають негайному виконанню й цей імператив адресований передовсім роботодавцю. Невчинення позивачем як працівником дій, спрямованих на виконання рішення суду щодо його поновлення на посаді (неподання заяви про поновлення чи незвернення до органу державної виконавчої служби) ніяким чином не впливає на обов`язок роботодавця самостійно виконати рішення суду, допущене до негайного виконання, яке покладає на нього зобов`язання щодо поновлення працівника на посаді.  
Отже, враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що враховуючи вищевказані висновки Верховного Суду, посилання скаржником на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 236 КЗпП України у подібних правовідносинах є безпідставним та необґрунтованим. 
За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду апеляційної інстанції, що відповідають висновкам Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 248, пунктом 6 частини першої 333 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2023 року у справі №380/16889/22 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Офіс Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Судді	Ж.М. Мельник-Томенко  А.В. Жук   Н.М. Мартинюк