ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

07 вересня 2023 року 	м.Суми	

Справа №591/5849/22 
Номер провадження 22-ц/816/983/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Філонової Ю. О. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішенняЗарічного районного суду м. Суми від 25 квітня 2023 року, ухвалене у складі судді Ніколаєнко О.О. у м. Суми, повний текст якого складено 01 травня 2023 року,
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» до  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

в с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року ТОВ «Сумитеплоенерго» звернулось до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів на його користь заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 58 804,52 грн, внески за обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії в сумі 65,38 грн, плату за абонентське обслуговування в сумі 457,09 грн, за теплову енергію на функціонування ГПВ – 419,55 грн, 3% річних в сумі 963,17 грн та інфляційне збільшення в сумі 3286,84 грн.
Свої вимоги мотивувало тим, що рішеннями виконавчого комітету Сумської міської ради № 322 від 20 травня 2011 року, № 317 від 18 червня 2013 року, № 322 від 18 червня 2019 року та № 161 від 31 березня 2021 року ТОВ «Сумитеплоенерго» визнано виробником та виконавцем послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води.
Вказувало, що відповідачі проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , користуються послугами позивача з централізованого опалення і гарячого водопостачання, вчасно за надані позивачем послуги не сплачують, у зв?язку з чим за період з 01 вересня 2017року по 30 вересня 2022 року сума боргу становить 59746,54 грн.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25 квітня 2023 рокупозов ТОВ «Сумитеплоенерго» задоволено.
Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 58804 грн 52 коп, внески за обслуговування та заміну вузла комерційного обліку теплової енергії в сумі 65 грн 38 коп., плати за абонентське обслуговування в сумі 457 грн 09 коп., функціонування ГВП в сумі 419 грн 55 коп., 3 % річних в сумі 963 грн 17 коп., інфляційне збільшення боргу в сумі 3286 грн 84 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» в дольовому порядку судовий збір у розмірі 1798,72 грн, сплачений при зверненні до суду.
Повернуто ТОВ «Сумитеплоенерго» судовий збір у розмірі 682,23 грн, сплачений при зверненні до суду згідно з платіжним дорученням №7709 від 29.08.2022.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині стягнення з відповідачів заборгованості за період з вересня 2017 року по 17 листопада 2022 року у зв`язку з пропуском строку позовної давності та ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за вказаний період відмовити.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що позивач мав право вимагати погашення заборгованості лише за останні роки, а саме з 17 листопада 2019 року по 17 листопада 2022 року, тобто за 36 місяців, які передували даті його звернення з позовом до суду, а тому сума заборгованості підлягає зменшенню.
Вказує, що судом не враховано того, якщо періодично і сплачувались незначні суми за послуги, які надавались позивачем, то при цьому сплачувались лише поточні платежі, а заборгованість, яка виникла з вересня 2017 року, не погашалась.
Наголошує на тому, що суд першої інстанції прийшов до висновку, що починаючи з грудня 2019 року перебіг строку позовної давності розпочався знову, а отже вона вважає, що сума стягнута з відповідачів за послуги надані позивачем підлягає зменшенню до 36268,72 грн.
Від ТОВ «Сумитеплоенерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вважає, що строк позовної давності не сплив, а перервався у зв`язку з вчиненням відповідачем дій щодо визнання боргу шляхом здійснення плати за надані послуги. 
Вказує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», що набрав чинності з 02 квітня 2020 року Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 12 такого змісту, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Отже, строки продовжено на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних правовідносин, крім спорів про стягнення аліментів. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З огляду на викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішеннями виконавчого комітету Сумської міської ради № 322 від 18 червня 2019 року, від 31 березня 2021 року №161 ТОВ «Сумитеплоенерго» було визначено виробником та виконавцем послуг в місті Суми з централізованого опалення та постачання гарячої води. Рішенням від 12 жовтня 2021 року №623 встановлено позивачу тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, тарифи на послуги з постачання теплової енергії та гарячої води (а.с. 15-17).
Відповідачі разом із двома неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4).
Відповідно до обігової відомості за період з 01 вересня 2017 року по 30 вересня 2022 сума боргу відповідачів за надані послуги становить 66499,71 грн. Станом на 01 вересня 2017 року заборгованість за надані послуги з постачання гарячої води становила 9330,30 грн, з теплопостачання – 3912,19 грн.
За період з 01 вересня 2017 року по вересень 2022 року відповідачами періодично погашався борг з оплати наданих послуг періодично, а саме: 2577,13 грн було сплачено за оплату послуг з гарячого водопостачання та 9865,36 грн – з теплопостачання. 
29 вересня 2017 року Зарічним районним судом м. Суми видано судовий наказ у справі №591/5271/17, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» 13242,49 грн заборгованості з оплати послуг з теплопостачання за період з 01 жовтня 2005 року по 31 серпня 2017 року та 800 грн судових витрат.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі належним чином не виконали свій обов`язок щодо оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а тому право позивача порушене і підлягає захисту.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону та обставинам справи. 
Згідно з ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Споживач має право, в тому числі, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, проте, такому право прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (ст. 7 вказано Закону). 
За змістом ч. 1 ст. 9 та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно зі ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача теплової енергії є, зокрема, додержання вимог договору та нормативно-правових актів і забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання.
Частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Пунктами 33, 35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21 серпня 2019 року за №830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 р. № 1022), передбачено, що плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з:
плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;
плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України;
плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.
Розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.
Згідно зі ст. 526  ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
За встановлених обставин, оскільки відповідачі не виконували зобов`язання з оплати за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, не сплачували внески за обслуговування та зміну вузлів комерційного обліку теплової енергії, абонплату та абонентське обслуговування, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яку суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з них на користь позивача, як надавача послуг з централізованого теплопостачання, з урахуванням наслідків передбачених ст. 625 ЦК України
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ТОВ «Сумитеплоенерго» звертаючись до суду з позовом у листопаді 2022 року, не пропустило строк позовної давності, з огляду на таке.
Так, відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За змістом ч.ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», що набрав чинності з 02 квітня 2020 року Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 12 такого змісту, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою КМУ від 11 березня 2020 року за №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено з 12 березня 2020 року, що діяв до  до 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. 
Таким чином, беручи до уваги розміри нарахованих позивачем платежів за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з вересня 2017 року по вересень 2022 року включно, сума боргу, що заявлена в межах строків позовної давності за цими послугами з постачання гарячої води становить 47 608,16 грн, теплопостачання – 11 196,36 грн, обслуговування вузла комерційного обліку – 33,50 грн, заміна вузла комерційного обліку – 31,88 грн, абонентське обслуговування ТЕ - 268,37 грн, абонентське обслуговування ПГВ – 188,72 грн, теплова енергія на функціонування ГВП – 419,55 грн.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про переривання відповідачами строку позовної давності, так як ними сплачувались поточні платежі за надані позивачем послуги, оскільки враховуючи наявність судового наказу про стягнення вартості послуг за період до вересня 2017 року, позивачем правомірно було зараховано сплачені суми в рахунок оплати послуг за попередні періоди, оскільки відповідачами при оплаті не було здійснено застереження щодо періоду, за який здійснюється сплата коштів. У разі відсутності в платіжному документі застереження щодо періоду, за який здійснюється сплата коштів та за наявної заборгованості, платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку, починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі належних та допустимих доказів дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «Сумитеплоенерго».
Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування або зміни ухваленого рішення, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 25 квітня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   Ю. О. Філонова