КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

єдиний унікальний номер справи: №761/20266/20
номер провадження №22-ц/824/7790/2023
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М                            У К Р А Ї Н И
 
27 червня 2023 року                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                      судді - доповідача                       Білич І.М.
                      суддів                                            Мостова Г.І., Слюсар Т.А.
                     секретаря                                       Рагушіній І.В.
                     за участі:                 представника скаржника - адвоката Зарубіної Т.М.
                                                      відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 
                                                      представника відповідача за первісним позовом - 
                                                       адвоката Кузнєцова К.В.
                                                                    
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Зарубіної Тетяни Михайлівни на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року ухвалене під головуванням судді Шевченківського районного суду міста Києва Фролової І.В., 
у цивільній справі №761/20266/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві адміністрації про визначення місця проживання дитини та стягнення додаткових витрат на дитину, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,  третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві адміністрації, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дітьми батьком, який проживає окремо від них,- 
в с т а н о в и л а:
 
У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві адміністрації, за результатами розгляду якого просила:
-  визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з позивачем;
-  стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на ОСОБА_3 у розмірі 5 850 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначаючи, що протягом 2016-2019 років сторони проживали однією сім`єю від якої мають двох синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час діти зареєстровані та проживають разом з позивачем, та остання має можливість забезпечити дітей належними житловими умовами. Зазначаючи, що працює дистанційно, у зв`язку з чим має можливість весь час бути разом з дітьми та приділяти їм необхідну увагу. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає та не бере участі у їх вихованні. У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, карантину та складної сімейної ситуації, позивачу довелося тимчасово переїхати проживати до її батьків у м. Черкаси, де син ОСОБА_3 відвідує приватний дитячий садочок, плата за який, за останні два місяці становила 5 900 грн. та 5 800 грн. Незважаючи на те, що у провадженні Придніпровського районного суду міста Черкаси перебуває справа про стягнення з відповідача аліментів в порядку наказного провадження, однак дана сума не покриватиме навіть половини суми сплати за приватний дитячий садочок, тому є необхідність у стягненні додаткових витрат на дитину.
 
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві адміністрації, за результатами розгляду якого просив зобов`язати відповідача не перешкоджати брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з синами ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за наступним графіком:
- безперешкодні зустрічі з дітьми без участі будь-яких інших осіб - щоп`ятниці, щосуботи та щонеділі з 15 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.;
- безперешкодне проведення відпустки з дітьми без участі ОСОБА_2 - щороку у літній період строком на 14 діб;
- надавати інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дітей.
В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначаючи, що після припинення стосунків із ОСОБА_2 , він не бачив дітей майже 13 місяців. Численні марні спроби вирішити питання щодо зустрічі з дітьми мирним шляхом, звернення до суду ОСОБА_2 з первісним позовом, вимусили ОСОБА_1 звернутися до суду із зустрічною позовною заявою.
 
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю - ОСОБА_2 .
Стягнуто із  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5 850 грн.
Зустрічну позовну заяву  ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з синами:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наступним чином:
- зустрічі з дітьми кожні першу та четверту суботи місяця з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. та з 16 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. в присутності матері  ОСОБА_2 протягом першого року з моменту набрання рішенням законної сили, а після спливу вказаного строку - без присутності матері ОСОБА_2 ;
- проведення відпустки з дітьми - щороку у літній період строком на 7 діб за попередньою домовленістю з матір`ю - ОСОБА_2 та за її присутності до досягненням меншим із дітей п`ятирічного віку, а після досягнення меншим із дітей п`ятирічного віку - за попередньою домовленістю з матір`ю - ОСОБА_2 , але без присутності матері.
В решті вимог - відмовлено.
 
Не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволення зустрічних позовних вимог, представник ОСОБА_2 - адвокат Зарубіна Т.М. подала апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, просила рішення суду у вказаній частині скасувати та ухвалити нове, яким зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з синами наступним чином:
- зустрічі з дітьми кожні першу та четверту суботу місяця з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. до досягнення обома дітьми десятирічного віку в присутності матері ОСОБА_2 та/або соціального працівника (психолога), а після спливу вказаного строку - без присутності матері ОСОБА_2 ;
-  7 діб у літній період за попередньою домовленістю з матір`ю дітей ОСОБА_2 після досягнення меншим із дітей десятирічного віку без присутності матері.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що під час ухвалення оскаржуваного рішення, судом не було враховано пояснення відповідача ОСОБА_2 , викладені у відзиві на зустрічний позов, у якому вона просила врахувати суд: режим дня дітей; психологічний стан ОСОБА_3 ; необхідність обов`язкової присутності представника соціальних служб під час спілкування батька з дітьми; необхідність визначення безпечного місця зустрічей батька з дітьми; малий вік дітей, щоб перебувати без матері 14 діб під час відпустки з батьком; діти можуть відмовитися від спілкування з батьком, а змушення їх до таких побачень, є потенційно небезпечним; під час розгляду справи, батько дітей не цікавився місцем проживання та навчання дітей; вчинення батьком дітей фізичного насильства та жорстоке поводження з дітьми та їх матір`ю. Вважаючи, що встановлений судом графік побачень з дітьми, не відповідає інтересам дітей та психоемоційного стану неповнолітнього ОСОБА_3 , що підтверджується висновком психологічного обстеження Міського центру дитини № 68 від 23 червня 2021 року, результатами дослідження психоемоційного стану ОСОБА_3 Центром практичної психології «Розрада» від 21 травня 2021 року, заключенням невролога ТОВ «Медичний центр «Добробут-поліклініка» від 31 травня 2021 року. Крім того, відповідно до висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 25 червня 2021 року, визнано за доцільне визначити участь батька щодо спілкування з дітьми протягом одного року у присутності матері дітей, надалі за її відсутності: кожну другу та четверту суботу місяця з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв.; 7 діб у літній період за попередньою домовленістю з матір`ю дітей, після досягнення дітьми 5 річного віку без присутності матері. Доказів на підтвердження того, що встановлення такого графіку спілкування з дітьми буде суперечити інтересам дітей, позивачем за зустрічним позовом не надано. Проте, вказаний висновок був невмотивовано відхилено судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення. Крім того, відповідачем за первісним позовом було долучено до матеріалів справи докази на підтвердження факту жорстокого ставлення та застосування насилля ОСОБА_1 щодо неї та дітей. Таким чином, встановлений судом першої інстанції графік зустрічей позивача за зустрічним позовом з дітьми, не відповідатиме інтересам останніх.
 
23 червня 2023 року від відповідача за первісним позовом на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу з якого вбачається, що останній не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Зазначаючи, що посилання скаржника на вчинення ним будь-якого домашнього насильства відносно скаржника чи дітей, є необґрунтованими та не підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Вказуючи, що він любить своїх дітей, хоче особисто спілкуватися з ними та як їх батько, має на це право.
 
У судовому засіданні представник скаржника підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити з підстав, зазначених у ній.
Відповідач за первісним позовом та його представник заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.
Третя особа до суду апеляційної інстанції не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність третьої особи в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
 
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року оскаржується в частині задоволення зустрічних позовних вимог, а відтак, виходячи з положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, переглядається судом апеляційної інстанції лише у зазначеній частині.
Частково задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що встановлення зустрічей згідно графіку зазначеного в резолютивній частині рішення суду, максимально відповідає інтересам дітей.
Однак, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
 
Судом встановлено, що сторони по справі проживали однією сім`єю у період з 2016 року по 2019 роки. 
Від спільного проживання сторони мають двох малолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження (т. І а.с. 06, 07).
Згідно інформації НП України від 20 серпня 2020 року, 06 лютого 2020 року об 11 год. 37 хв. зафіксовано звернення ОСОБА_2 на спецлінію «102» про  те, що за адресою: АДРЕСА_1 її цивільний чоловік ОСОБА_1 учиняє відносно неї домашнє насильство, а саме: намагався вдарити, ображав та душив за горло. Вона також повідомила, що в квартирі перебуває шестимісячна дитина (т. І а.с. 115).
Згідно довідки Київського міського центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству від 25 серпня 2020 року, ОСОБА_2 дійсно зверталася за консультативною допомогою до спеціаліста центру, 04 вересня 2019 року та 11 лютого 2020 року їй надано консультацію за темою «Домашнє насильство»; 04 вересня 2019 року надано консультацію психологом за темою «Домашнє насильство» (т. І а.с. 116).
Згідно психологічного заключення психолога, психотерапевта, сертифікованого транзакційного аналітика в сфері психотерапії СТА (р), члена Української та Європейської асоціації ОСОБА_7 , в ході бесіди, спостереження та збору інформації, у ОСОБА_2 було діагностовано всі типи насильства: фізичне насильство, яке проявляється в погіршенні фізичного і психологічного здоров`я; економічне насильство, яке виявлялося у тиску колишнього партнера на ОСОБА_2 , щоб вона відмовлялася від роботи і були серйозні обмеження в тому, щоб вона могла розпоряджатися сімейним бюджетом; сексуальне насильство, яке виявлялося в ігноруванні сексуальних потреб ОСОБА_2 під час проживання з партнером; психологічне насильство, яке зараз проявляється в страхах, тривожності (т. І а.с. 117-118). 
Згідно письмової консультації лікаря від 03 вересня, від 11 серпня та від 15 грудня 2020 року ОСОБА_3 має дитячу нервовість (т. І а.с. 130, 131, 133).
Згідно письмової консультації лікаря від 21 січня 2021 року, ОСОБА_3 емоційно адекватний (т. І а.с. 132).
Згідно консультативного висновку дитячого невролога від 31 травня 2021 року, ОСОБА_3 поставлено діагноз: невротичний стан, вокальні тіки. Аффективно-респіраторні пароксизми (т. І а.с. 168).
Зі змісту висновку психолога ОСОБА_8 від 04 червня 2021 року вбачається, що останньою було проведено психологічне діагностування малолітньої особи ОСОБА_3 та встановлено, зокрема, неодноразове насильство в сім`ї по відношенню до дитини і мами з боку батька. Спілкування дитини з батьком, наразі не відповідає інтересам дитини та може нести загрозу життю та здоров`ю дитини та членам його сім`ї (т. І а.с. 169-170).
Згідно висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного 25 червня 2021 року за №109/04/40-4433, орган опіки вважає, що  зустрічі батька з дітьми, повинні відбуватися за наступним графіком: кожні другу та четверту суботи місяця з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. протягом одного року у присутності матері, а надалі за її відсутності; 7 діб у літній період за попередньою домовленістю з матір`ю, після досягнення дітьми 5 річного віку без присутності матері (т. І а.с. 184-187).
Згідно висновку Виконавчого органу КМР (КМДА) Служби у справах дітей та сім`ї Міський цент дитини № 68 від 23 червня 2021 року, малолітній ОСОБА_3 до батька демонструє амбівалентне ставлення. ОСОБА_3 проговорював, що сумує за батьком, хоче з ним побачитись, хоче дружити. Разом з тим, розповідав, що батько його ображав. Вказано, що спілкування з батьком можливе за умови стабілізації емоційного стану дитини, після чого необхідно продовжувати налагоджувати взаємовідносини між дитиною та батьком, враховуючи бажання ОСОБА_3 та його психоемоційний стан. Зустрічі мають відбуватися у спокійній та безпечній атмосфері (т. І а.с. 188-192).
Відповідно до результатів дослідження психоемоційного стану ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, матері - ОСОБА_2 та оцінку їх дитячо-батьківських відносин складеного 21 травня 2021 року Центром практичної психології Розрада, рекомендовано  обмежити спілкування батька з дітьми задля налагодження їх психоемоційного стану здоров`я. Примусове визначення регламенту зустрічей дітей з батьком є неприпустимим, оскільки може призвести до руйнування позитивних емоційних зв`язків між батьком та дітьми  (т. І а.с. 197-205).
 
Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.
Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Частинами 1-3 ст. 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь  у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому  з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь  у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що дитина,  яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.
Згідно ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо,   у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. 
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року).
Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей   з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2023 року у справі № 334/1202/20 (провадження № 61-7951св22) дійшов висновку про те, що  у справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.
Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро- емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.
Вирішуючи питання про встановлення способу участі у виховання для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи.
 
Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
 
Так, згідно висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації №109/04/40-4433 від 25 червня 2021 року, орган опіки вважав, що  зустрічі батька з дітьми, повинні відбуватися за наступним графіком: кожні другу та четверту суботи місяця з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. протягом одного року у присутності матері, а надалі за її відсутності; 7 діб у літній період за попередньою домовленістю з матір`ю, після досягнення дітьми 5 річного віку без присутності матері.
Підстав для визнання недопустимим доказом вищевказаного висновку, колегією суддів не встановлено.
 
Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, при вирішенні спору щодо усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дітьми батьком, який проживає окремо від них, суд першої інстанції врахував дані висновку органу опіки та піклування, проте визначив способи участі батька у спілкуванні та вихованні дітей більш ширше, ніж визначив орган опіки та піклування, що не суперечить положенням статті 19 СК України.
Проте, колегія суддів вважає, що визначаючи ОСОБА_1 графік зустрічей з дітьми, суд першої інстанції залишив поза увагою певні обставини. Зокрема, судом першої інстанції не в повній мірі було досліджено наявні у матеріалах справи докази щодо психоемоційного стану дітей, з яких вбачається, що у малолітнього ОСОБА_3 наявне відчуття підвищеної тривожності щодо батька. Між дітьми та батьком відсутній стійкий психологічний зв`язок. Психологами рекомендовано обмежити спілкування батька з дітьми задля налагодження їх психоемоційного стану здоров`я. Також вказано про необхідність проведень зустрічей у спокійній та безпечній атмосфері. 
Крім того, судом першої інстанції не було взято до уваги малолітній вік дітей, у силу якого, графік зустрічей з дітьми кожні першу та четверту суботи місяця з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. та з 16 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. в присутності матері  ОСОБА_2 протягом першого року з моменту набрання рішенням законної сили, а після спливу вказаного строку - без присутності матері ОСОБА_2 , не в повній мірі буде сприяти дотриманню здорового режиму та звичайного розпорядку для дітей відповідного віку.
Також, суд першої інстанції не звернув уваги на наявність неприязних стосунків та конфліктних відносин між сторонами, у зв`язку з чим, проведення відпустки з дітьми - щороку у літній період строком на 7 діб за попередньою домовленістю з матір`ю - ОСОБА_2 та за її присутності до досягненням меншим із дітей п`ятирічного віку, не буде сприяти інтересам дітей, адже тривале перебування сторін разом, може призвести до конфліктів між ними у присутності дітей, що негативно вплине на їх почуття, формуючи такі негативні переживання як страх, безпорадність, неможливість зміни ситуації, потребу в захисті, дистанціювання від конфліктів.
Колегія суддів зазначає, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їхніх найкращих інтересів мусить мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їхнього характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає слушними доводи скаржника про те, що визначений судом першої інстанції графік зустрічей батька з дітьми, не буде в повній мірі відповідати інтересам дитини.
 
Слід зазначити, що відповідно до статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, враховуючи психоемоційний стан дітей, їх вік, суперечливе відношення до батька, колегія суддів вважає, що найкращим інтересам дітей буде відповідати наступний графік зустрічей їх з батьком: протягом одного року у присутності матері ОСОБА_2 , надалі за її відсутності, кожну другу та четверту суботу місяця з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв.; сім діб у літній період за попередньою домовленістю з матір`ю дітей, ОСОБА_2 , у літній період після досягнення дітьми п`ятирічного віку без присутності матері, що відповідатиме інтересам дітей.
 
Колегія суддів наголошує, що дитина є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а фактично визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
 
Доводи  скаржника  про необхідність проведення зустрічей дітей з батьком у присутності матері або соціального працівника саме до досягнення ними десятирічного віку, а також, 7 діб у літній період за попередньою домовленістю з матір`ю після досягнення меншим із дітей десятирічного віку, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що направлені на обмеження прав батька дітей на спілкування з ними, а не на забезпечення інтересів дітей.
 
Пунктом 2 ч.1 ст.374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Частиною 1 ст. 1 ст. 376 ЦПК України встановлено, що  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічних позовних вимог ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи,  у зв`язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення зустрічних позовних вимог.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384, 387   ЦПК України, колегія суддів,-
            п о с т а н о в и л а:
 
            Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Зарубіної Тетяни Михайлівни задовольнити частково. 
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року скасувати в частині задоволених зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дітьми батьком, який проживає окремо від них, та постановити в цій частині нове судове рішення, за яким:
Позовні вимоги ОСОБА_1 за зустрічним позовом задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми, а саме, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за наступним графіком:
-  протягом одного року у присутності матері ОСОБА_2 , надалі за її відсутності, кожну другу та четверту суботу місяця з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв.
- сім діб у літній період за попередньою домовленістю з матір`ю дітей, ОСОБА_2 , у літній період після досягнення дітьми п`ятирічного віку без присутності матері. 
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                              
 
Судді: