КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М           У К Р А Ї Н И
 
06 липня 2023року                                                                        м. Київ

Унікальний номер справи № 757/18580/20-ц
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2356/2023
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого - Левенця Б.Б.,
   суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М., 
   за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О., Савлук І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Григоренко І.В.,  у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз», Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості з оплати праці, -
 
в с т а н о в и в :
 
У травні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, на обґрунтування вимог зазначив, що з 02.11.2015 року по 06.04.2020 року він обіймав посаду заступника директора Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - Філії «УМГ «Київтрансгаз»).
07 лютого 2020 року в.о. директора Філії УМГ «Київтрансгаз» попередив його про вивільнення у зв`язку зі скороченням штату працівників. Скорочення штату працівників відбувалося у зв`язку з прийняттям постанови Кабінетом Міністрів України від 18.09.2019 року № 840 «Про відокремлення діяльності з транспортування природного газу та забезпечення діяльності оператора газотранспортної системи», на виконання наказу АТ «Укртрансгаз» від 16.12.2019 року № 897. Наказом генерального директора АТ «Укртрансгаз» від 06.04.2020 року № 246-к його звільнено з 07.04.2020 року з посади заступника директора Філії УМГ «Київтрансгаз» у зв`язку із скороченням посади, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Наказом в.о. директора Філії «УМГ «Київтрансгаз» від 06.04.2020 року № 15-к його звільнено з посади заступника директора Філії УМГ «Київтрансгаз» 07.04.2020 у зв`язку із скороченням посади, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України.
На думку позивача, звільнення відбулося всупереч вимогам закону, оскільки після попередження його про майбутнє звільнення, незважаючи на наявність вакантних посад, наявність згоди на переведення на іншу роботу у АТ «Укртрансгаз», наявність можливості відповідача перевести на іншу роботу, відповідач вчинив низку пов`язаних і спланованих дій, спрямованих на реальне перешкоджання йому зайняти ті вакантні посади в системі АТ «Укртрансгаз», які були йому запропоновані, а також ті, які він міг би зайняти відповідно до його кваліфікаційного освітнього рівня та стажу роботи. Таким чином, вважав є правові підстави для визнання оскаржуваних наказів незаконними, поновлення його на посаді заступника директора Філії «УМГ «Київтрансгаз» та стягненні на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Також позивач вказував на те, що 22.08.2017 року його було звільнено із займаної посади у зв`язку зі скороченням посад, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08.06.2018 року (справа № 757/55752/17-ц) визнано незаконними і скасовано накази ПАТ «Укртрансгаз» та Філії «УМГ «Київтрансгаз» про звільнення його з посади заступника директора філії. Поновлено його на займаній посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішення суду набрало законної сили і було виконано.
Незважаючи на поновлення його на роботі, посадові особи АТ «Укртрансгаз» продовжили порушувати його права, а саме, всупереч положень колективного договору, порушували право на преміювання, зокрема виплачувалася премія за виконання основних показників фінансово-господарської діяльності за 2016, 2017, 2018, 2019 роки. У зв`язку з цим просив позов задовольнити.
Врахувавши вищевказане, просив визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора акціонерного товариства «Укртрансгаз» від 06.04.2020 року № 246-к про звільнення 07.04.2020 року з посади заступника директора Філії «УМГ «Київтрансгаз» у зв`язку із скороченням посади, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України; визнати незаконним і скасувати наказ в.о. директора Філії «УМГ «Київтрансгаз» від 06.04.2020 року № 15-к про звільнення з 07.04.2020 року з посади заступника директора Філії «УМГ «Київтрансгаз» у зв`язку із скороченням посади, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора Філії «УМГ «Київтрансгаз» з 07.04.2020 року; стягнути з АТ «Укртрансгаз» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.04.2020 по день постановлення рішення; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді заступника директора апарату Філії «УМГ «Київтрансгаз» та стягнення з АТ «Укртрансгаз» середньомісячної заробітної плати в межах одного місяця; стягнути з АТ «Укртрансгаз» на користь позивача премії за 2016-2019 роки у розмірі 1 704 849,60 грн. (т. 1 а.с. 1-14, 94-107).
У жовтні 2020 року представником АТ «Укртрансгаз» - Никеруй Т.М. поданий відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову, оскільки звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог закону. Протягом терміну дії попередження про вивільнення у зв`язку з скороченням штату працівників позивачу для працевлаштування були запропоновані всі вакантні посади за відповідною професією чи спеціальністю, чи інша робота, яку він може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Однак, позивач не вияв бажання перевестись на інші наявні вакантні посади за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу роботу, яку він може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду. Також посилався на те, що для оцінки продуктивності праці ОСОБА_1 комісія взяла до уваги, що за останні 4 роки роботи на посаді заступника директора Філії «УМГ «Київтрансгаз» ОСОБА_1 жодного разу не отримав премію і не був відзначений будь-якими відзнаками. Відсутність грамот свідчить про те, що позивач не мав високих показників продуктивності в роботі. Відсутність факту виплати премії ОСОБА_1 протягом чотирьох років роботи свідчить про низький особистий внесок позивача у виконання виробничих завдань та здійснення управлінських функцій. Ці факти є підтвердженням низької продуктивності праці позивача. У зв`язку з цим комісія аргументовано прийняла рішення щодо визначення пріоритетного переважного права на залишення на роботі на вакантній посаді інших осіб. При цьому вказував, що за період з 2016 року по 2019 рік премії ОСОБА_1 не нараховувалися, тому вимога про стягнення 1 704 849,60 грн. є безпідставною, необґрунтованою та не підлягає задоволенню (т. 1 а.с. 129-217).
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 березня 2022 року вказаний позов - задоволено частково. Наказ Генерального директора АТ «Укртрансгаз» № 246-к від 06 квітня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з 07 квітня 2020 року з посади Заступника директора Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» АТ «Укртрансгаз» у зв`язку із скороченням посади, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, - визнано незаконним та скасовано. Наказ В.о. Директора Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» АТ «Укртрансгаз» № 15-к від 06 квітня 2020 року про звільнення з 07 квітня 2020 року ОСОБА_1 з посади Заступника директора Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» АТ «Укртрансгаз» у зв`язку із скороченням посади, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, - визнано незаконним та скасовано. Поновлено ОСОБА_1 на посаді Заступника директора Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» АТ «Укртрансгаз» з 07 квітня 2020 року. Стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07 квітня 2020 року по 23.06.2022 року у розмірі 1 863 927 (один мільйон вісімсот шістдесят три тисячі дев`ятсот двадцять сім) грн. 65 коп. без відрахування податків і обов`язкових платежів. В іншій частині позову - відмовлено. 
26 жовтня 2022 року представник АТ «Укртрансгаз» - адвокат Никеруй Т.М. направив до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення районного суду в частині задоволених позовних вимог, просив в цій частині задоволених позовних вимог оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.
На обґрунтування скарги зазначив, що судом першої інстанції порушені строки передбачені процесуальним законом і розумні строки розгляду цієї справи, посилався на зволікання з виготовленням повного судового рішення. Порушення цих строків призвело до безпідставного стягнення 1 863 927,65 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07 квітня 2020 року до 23 червня 2022 року (2 роки і 2 місяці), тобто в порушення ч. 2 ст. 235 КЗпП України, яка визначає стягнення не більше як за один рік. При цьому, суд першої інстанції не врахував, що позивач після звільнення перебував на обліку в Центрі зайнятості та отримав 29 375 грн. допомоги по безробіттю, а з 21 серпня 2020 року працевлаштувався та займав посаду першого заступника начальника головного управління Державної податкової служби у Житомирській області, був переведений на посаду першого заступника начальника головного управління Державної податкової служби у Одеській області та на час ухвалення оскаржуваного рішення займав посаду першого заступника начальника головного управління Державної податкової служби у Київській області. При цьому, оскаржуваним рішенням суд стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу без врахування вищевказаної допомоги по безробіттю та заробітної плати за новими місцями роботи позивача чим не врахував положення пункту 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року. Суд першої інстанції не врахував обставин і доказів. наданих відповідачем, які підтверджують факт скорочення чисельності і штату працівників відповідача, у зв`язку з припиненням з 01 січня 2020 року діяльності з транспортування газу скороченню підлягали майже 100% персоналу філій АТ «Укртрансгаз» діяльність яких була пов`язана безпосередньо з транспортуванням природного газу та сервісним обслуговуванням об`єктів газотранспортної системи та філії «Управління Укргазтехзв`язок», в рамках якого відбулось і скорочення посади позивача, дотримання відповідачем процедури звільнення, попередження позивача, пропозиція і відмова позивача від запропонованих вакантних посад (3 посади 19 грейду що на один рівень перевищували посаду, яку обіймав позивач, 5 посад 18-го грейду, що відповідали займаній посаді позивача, 6 посад 17-го грейду і 4 посади 16-го грейду), законність звільнення позивача з роботи, що свідчить про неправильне застосування судом положень ст. 40 КЗпП України, порушення ст. 264 ЦПК України. Крім того, районний суд не врахував, що відбір на вакантні посади відбувався комісією відповідача, яка визначала переважне право на залишення на роботі на тих посадах, які мав бажання обіймати позивач, відсутність у позивача пріоритету перед іншими працівниками при визначенні переважного права залишення на роботі а станом на 01 жовтня 2020 року чисельність працівників Філії «УМГ «Київтрансгаз» дорівнювала нулю (т. 2 а.с. 204-226).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 листопада 2022 витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції (т. 2 а.с. 228).
26 квітня 2023 року зазначена справа отримана Київським апеляційним судом та 02 травня 2023 року передана судді-доповідачу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 травня 2023 року поновлено АТ «Укртрансгаз» строк на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 червня 2022 року. Апеляційну скаргу АТ «Укртрансгаз» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 червня 2022 року - залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом п`яти  днів з дня вручення копії даної ухвали  (т. 2 а.с. 241-242).
15 травня 2023 року Київським апеляційним судом отримано заяву представника АТ «Укртрансгаз» - Никеруй Т.М. про усунення недоліків апеляційної скарги і ухвалами Київського апеляційного суду від 16 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження, справу призначено до розгляду (т. 3 а.с. 2-13).
Відзив на апеляційну скаргу АТ «Укртрансгаз» від позивача ОСОБА_1 до суду не надходив. 
 
Рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з АТ «Укртрансгаз» на користь позивача премії за 2016-2019 роки у розмірі 1 704 849,60 грн. сторони не оскаржували.  
 
У судовому засіданні представник відповідача АТ «Укртрансгаз» - адвокат Мотлях О.О. підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити. Позивач ОСОБА_1 заперечував проти скарги і просив її відхилити.
Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси, які отримані уповноваженими особами, телефонограмами та на зазначені ними адреси електронної пошти із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази (т. 3 а.с. 15-18, 86-88).
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). 
Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 02 листопада 2015 року по 07 квітня 2020 року ОСОБА_1 обіймав посаду заступника директора Філії «УМГ «Київстрансгаз» (т. 1 а.с. 26-27. 32).
Наказами т.в.о. президента ПАТ «Укртрансгаз» № 451-к та директора Філії «УМГ «Київтрансгаз» від 22.08.2017 року № 172-к його звільнено з роботи на підставі пункту 1 ст. 40 КЗпП України.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 червня 2018 року у справі № 757/55752/17-ц позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним і скасовано наказ ПАТ «Укртрансгаз» від 22.08.2017 року № 451-к про звільнення ОСОБА_1 - заступника директора апарату Філії «УМГ «Київстрансгаз». Визнано незаконним і скасовано наказ Філії «УМГ «Київстрансгаз» від 22.08.2017 року № 172-к про звільнення ОСОБА_1 - заступника директора керівництва апарату. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора апарату Філії «УМГ «Київстрансгаз». Стягнуто з ПАТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з часу звільнення до дати поновлення на посаді в сумі 74 273,65 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора апарату Філії «УМГ «Київстрансгаз» та стягнення з ПАТ «Укртрансгаз» середньомісячної заробітної плати в межах одного місяця.
Постановою Київського апеляційного суду від 16 січня 2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 15.09.2020 року № 757/55752/17-ц (провадження № 61-4491св19), рішення Печерського районного суду міста Києва від 08.06.2018 року змінено. Збільшено суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з ПАТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 , з 74 273,65 грн. до 679 628,92 грн.. Сума визначена без відрахування податків та обов`язкових платежів. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (т. 1 а.с. 76-77).
На виконання наказів AT «Укртрансгаз» від 16.12.2019 року № 896 «Про заходи у зв`язку з припиненням діяльності з транспортування природного газу» та наказом від 31.07.2017 року № 507 «Про формування штатних розписів та внесення змін до них» у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 18.09.2019 року № 840 «Про відокремлення діяльності з транспортування природного газу та забезпечення діяльності оператора газотранспортної системи», на виконання статуту проекту «Відокремлення діяльності з транспортування природного газу», затвердженого рішенням засідання правління Публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 18.10.2018 року № 554 та рішенням акціонера AT «Укртрансгаз» № 215 від 18.10.2018 року, наказом AT «Укртрансгаз» від 16 грудня 2019 року № 897 «Про скорочення чисельності і штату працівників» затверджено зміни до штатного розпису Філії «УМГ «Київтрансгаз» з 01 січня 2020 року (т. 1 а.с. 141-144).
В результаті зміни штатного розпису виведена посада - заступника директора філії «УМГ «Київтрансгаз» та 07 лютого 2020 року на виконання вищезгаданих наказів ОСОБА_1 письмово попереджено про звільнення із займаної посади у зв`язку зі скороченням штату працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а.с. 36, 147).
Одночасно з попередженням про звільнення працівнику ОСОБА_1 надано перелік вакантних посад AT «Укртрансгаз» (т. 1 а.с. 37-39, 41-44, 154-197).
06 березня 2020 року позивач подав до Комісії з визначення переважного права працівників на залишення на роботі (далі - Комісія) заяву для розгляду його кандидатури бути призначеним на вакантні посади: члена правління-генерального директора філії «Оператор газотранспортної системи України» AT «Укртрансгаз» та директора філії «Управління «Укргазтехзв`язок» AT «Укртрансгаз» (т. 1 а.с. 40, 198).
Комісія розглянула заяву ОСОБА_1 разом з іншими заявами, поданими працівниками, що підлягали вивільненню у зв`язку зі скороченням штату, та встановила рівень кваліфікації і продуктивність праці працівників, які подали заяви про розгляд їх переважного права на залишення на роботі та визначила переважне право кожного працівника, встановивши черговість застосування цього права за працівниками (т. 1 а.с. 71-74, 198-207 т. 2 а.с. 3-13, 26-27,).
Згідно протоколу комісії від 18 березня 2020 року № 5 переважне право на залишення на роботі на посаді члена правління-генерального директора філії «Оператор газотранспортної системи України» AT «Укртрансгаз» було визначене за ОСОБА_2 , а переважне право на залишення на роботі на посаді директора філії «Управління «Укргазтехзв`язок» AT «Укртрансгаз» було визначено за ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 199-200).
Наказом генерального директора АТ «Укртрансгаз» від 06 квітня 2020 року № 246-к та наказом в.о. директора Філії «УМГ «Київтрансгаз» від 06 квітня 2020 року № 15-к ОСОБА_1 звільнено з 07 квітня 2020 року з посади заступника директора Філії УМГ «Київтрансгаз» у зв`язку із скороченням посади, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а.с. 145-146).
 
Відповідно до положень ст. 64 ГК України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
Факт наявності змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності штату працівників відповідача сторони по справі не заперечували і такі підтверджуються доказами по справі.
 Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Аналіз даної норми дає підстави дійти висновку про те, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, а саме: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.
Звільнення з підстав, зазначених в цьому пункті цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).
Згідно з ч. 3 ст. 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).
За змістом ч. 1, 2 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Частиною 3 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
За роз`ясненнями Пленуму Верховного суду України у п. 19 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
В усіх випадках звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП України. Чинне законодавство не передбачає виключення із строку попередження працівника про наступне звільнення (не менш ніж за 2 місяці) часу знаходження його у  відпустці  або  тимчасової непрацездатності. При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.
Порядок вивільнення працівників, закріплений КЗпП України, включає наступні вимоги, які повинні бути дотримано роботодавцем: строк попередження про наступне вивільнення (не пізніше ніж за два місяці до вивільнення) (ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України); врахування переважного права на залишення на роботі, передбаченого законодавством (ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України); пропонування працівникові іншої роботи на тому ж підприємстві, в установі, організації одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України); отримання згоди профспілкового комітету, членом якого є працівник (ст. 43); у разі, якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України).
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові було запропоновано всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та існували на день звільнення.
При цьому, під можливістю роботодавця перевести працівника на іншу роботу слід розуміти наявність вакантних посад не лише на момент попередження робітника про майбутнє звільнення, а й протягом дії усього строку попередження до дня його фактичного вивільнення. Такі вакансії можуть утворюватись зокрема за рахунок закінчення строку дії трудових договорів укладених на визначений термін.
За змістом ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і пунктами 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
Порядок надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця також регламентовано ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».
Статтею 43-1 КЗпП України передбачено випадки, за яких допускається розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), зокрема, звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації.
В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 не заперечував пропозицію йому відповідачем переліку вакантних посад, які були вакантними у відповідача станом на 16 січня 2020 року, станом на 10 лютого 2020 року, станом на 20 лютого 2020 року, станом на 04 березня 2020 року і станом на 20 березня 2020 року, підтвердив ознайомлення з таким переліком під особистий підпис та підтвердив факт, що не є членом профспілки, та не заперечував доводів відповідача щодо припинення діяльності профспілки станом на час виникнення спірних правовідносин про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. При цьому позивач заперечував факт ознайомлення його з переліком вакантних посад станом на 06 квітня 2020 року (т. 3 а.с. 84-85, 97-98). 
Представник відповідача - адвокат Мотлях О.О. не заперечував доводи позивача щодо відсутності доказів ознайомлення ОСОБА_1 з переліком вакантних посад від 06 квітня 2020 року, проте зазначив, що у вказаному переліку були зазначені посади, які пропонувались позивачу і були наявні в наданих до суду переліках вакантних посад відповідача станом на 16 січня 2020 року, 10 лютого 2020 року, 20 лютого 2020 року, 04 березня 2020 року і станом на 20 березня 2020 року. Так, за твердженням апелянта, в період з 07 лютого 2020 року по 06 квітня 2020 року роботодавець пропонував ОСОБА_1 всі посади, які відповідають його кваліфікації (освіті, досвіду роботи), зокрема, позивачу було запропоновано для працевлаштування - 3 посади 19 грейду, що за значимістю на один рівень перевершували посаду, яку займав ОСОБА_1 , 5 посад 18-го грейду, що за значимістю відповідали посаді, яку займав ОСОБА_1 , 6 посад 17-го грейду, 4 посади 16-го грейду, а також десятки пропозицій іншої роботи на посадах нижчих грейдів, яку може виконувати позивач з урахуванням здобутої освіти, досягнутої кваліфікації та отриманого досвіду роботи (т. 3 а.с. 84-85).
Колегія суддів перевірила такі доводи сторін і дійшла висновку, що позивачу не були запропоновані усі наявні вакантні посади за переліком від 06 квітня 2020 року.
Так, дійсно за переліком вакантних посад на підприємстві відповідача від 06 квітня 2020 року частина таких вакантних посад була вказана в переліках станом на 16 січня 2020 року, 10 лютого 2020 року, 20 лютого 2020 року, 04 березня 2020 року і станом на 20 березня 2020 року, проте станом на 06 квітня 2020 року були наявні й інші вакантні посади на підприємстві відповідача, які могли б бути запропоновані проте не були запропоновані позивачу перед звільненням.
Крім того, 06 березня 2020 року позивач ОСОБА_1 , ознайомившись з переліком вакантних посад від 04 березня 2023 року, подав до Комісії з визначення переважного права працівників на залишення на роботі заяву для розгляду його кандидатури бути призначеним на вакантні посади: члена правління-генерального директора філії «Оператор газотранспортної системи України» AT «Укртрансгаз» та директора філії «Управління «Укргазтехзв`язок» AT «Укртрансгаз» (т. 1 а.с. 40, 174-185).
За наданим представником відповідача - адвокатом Нікеруй Т.М. переліком вакантних посад на підприємстві відповідача станом на 06 квітня 2020 року, завіреним посадовою особою відповідача - ОСОБА_4 із прикладенням печатки підприємства відповідача, зазначені й інші вакантні посади за переліком, які не пропонувались позивачу раніше, у т.ч. вказана як вакантна і посада - члена правління-генерального директора підрозділу «Оператор газотранспортної системи України» AT «Укртрансгаз» (код професії згідно ДК 003:2010 - 2441,2) (т. 2 а.с. 52) 
Проте відповідачем до суду не надано доказів, що вказана та інші вакантні посади станом на 06 квітня 2020 року були запропоновані позивачу, як і не надано належних об`єктивних доказів неможливості позивача обіймати зазначені як вакантні посади виходячи з кваліфікаційних (освітніх) вимог, які пред`являлись до кандидатів на вказані посади.   
Доводи апелянта АТ «Укртрансгаз» про те, що протягом терміну попередження про звільнення позивачу запропоновано вакантні посади в переліках станом на 16 січня 2020 року, 10 лютого 2020 року, 20 лютого 2020 року, 04 березня 2020 року і станом на 20 березня 2020 року, суд апеляційної інстанції визнав неспроможними і відхилив, оскільки за наявності вакантних посад станом на день видання наказу про звільнення (06 квітня 2020 року), такі вакантні посади були наявні і мали б бути запропоновані позивачу.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що звільнення позивача проведено всупереч ст. 49-2 КЗпП України, а тому наказ про звільнення позивача з роботи підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на роботі з 07 квітня 2020 року.
Доводи апелянта, що 24 вересня 2020 рокуФілія «УМГ «Київтрансгаз», тобто після видання оспорюваного позивачем наказу про звільнення з роботи, була ліквідована не може бути визнано підставою для відмови позивачу в задоволенні заявлених позовних вимог.   
Частиною 1 ст. 235 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Відповідно до частини другої статті 235 цього Кодексу, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню (ч. 5 ст. 235 зазначеного Кодексу).
Системний аналіз зазначених вище приписів статті 235 КЗпП України, дає підстави дійти висновку про те, що скасування наказу про звільнення працівника автоматично тягне за собою поновлення його на роботі та вирішення питання щодо відшкодування останньому середнього заробітку.
Відповідний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 758/9164/16-ц.
Згідно з довідкою АТ «Укртрансгаз» від 01 грудня 2020 року середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 у 2020 року складала 71 689,74 грн., а середньоденна - 3 497,05 грн. (т. 2 а.с. 63).
Врахувавши вищенаведені положення законодавства та обставини справи, суд першої інстанції підставно взяв за основу розрахунку надану відповідачем АТ «Укртрансгаз» довідку про розмір середньоденного заробітку позивача та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (з моменту звільнення і до ухвалення рішення районного суду про визнання незаконним звільнення і поновлення на роботі). Доводів неправильності розрахунку розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу подана відповідачем апеляційна скарга не містить. 
Суд апеляційної інстанції зауважив на тривалий розгляд справи районним судом, який був обумовлений у т.ч. витребуванням районним судом доказів по справі за клопотанням сторін, неможливості розгляду справи у зв`язку із проходженням суддею передбаченого Законом навчання, перебування на лікарняному (т. 1 а.с. 228-229 т. 2 а.с. 149, 167, 173).
Проте такі доводи апелянта не можуть бути визнані підставою для відмови в задоволенні позову, а тому суд апеляційної інстанції їх відхилив.
Таким чином, позовні вимоги в частині визнання незаконним звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення коштів за час вимушеного прогулу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
 
Щодо позовних вимог  ОСОБА_1 до Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз».
 
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною першою статті 47 ЦПК України регламентовано, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.
За приписами статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України).
Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частини перша-третя статті 95 ЦК України).
Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності (частина четверта статті 95 ЦК України).
Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 760/32455/19 (провадження № 61-16459сво20), зроблено висновок про те, що філії та представництва, які не є юридичними особам, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже, неможливістю вирішення цивільного спору.
З урахуванням цивільно-правового статусу філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу як складової частини юридичної особи, що його створила.
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 07 липня 2021 року у справі № 712/13066/18 (провадження № 61-14548св19), від 10 листопада 2021 року у справі № 552/2889/20 (провадження № 61-2238св21), від 09 лютого 2022 року у справі
№ 607/4090/21 (провадження № 61-15138св21), від 09 лютого 2022 року у справі № 213/4206/19 (провадження № 61-9221св21), від 18 травня 2022 року у справі № 552/3667/19 (провадження № 61-16667св21) та від 08 березня 2023 року у справі № 464/4338/21 (провадження № 61-9763св22).
Указане свідчить про сталість судової практики при вирішенні питання процесуального статусу філії чи представництва у справі.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
У справі, яка переглядається апеляційним судом, позивач ОСОБА_1 пред`явив позов до другого відповідача Філії «УМГ «Київтрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз».
За наданим до районного суду Положенням, затвердженим 22 грудня 2018 року, Філія «Оператор газотранспортної системи України Акціонерного товариства «Укртрансгаз» - є відокремленим підрозділом Акціонерного товариства «Укртрансгаз», проводить свою діяльність від імені Товариства, не має статусу юридичної особи та здійснює частину функцій Товариства, що відповідає статутним цілям та завданням Товариства відповідно до чинного законодавства та цього положення (т. 2 а.с. 64-78).
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, Філія «Оператор газотранспортної системи України Акціонерного товариства «Укртрансгаз» - є відокремленим підрозділом юридичної особи - Акціонерного товариства «Укртрансгаз», та 24 вересня 2020 року внесено запис про закриття цього відокремленого підрозділу (т. 3 а.с. 93-94). 
Інтереси відповідача Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в районному суді представляв адвокат Никеруй Т.М. на підставі довіреності (т. 1 а.с. 217). 
При цьому розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Положення «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц, провадження № 14-399цс18), постанова Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 464/4338/21 (провадження № 61-9763св22).
Таким чином, філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже, неможливістю вирішення цивільного спору.
Філія «УМГ «Київтрансгаз» АТ «Укртрансгаз»відповідно до положень статей 47, 48 ЦПК України та Положення про філію «УМГ «Київтрансгаз» АТ «Укртрансгаз» не може виступати стороною у цивільному процесі, не має цивільної процесуальної правоздатності, а тому такий позов не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).
Отже, суд апеляційної інстанцій, дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 до Філії «УМГ «Київтрансгаз» АТ «Укртрансгаз» підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині.
Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
            На підставі ст. 141 ЦПК України, понесені апелянтом судові витрати не підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.
 
Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» - задовольнити частково.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 червня 2022 року - скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_1 до Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» і ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Провадження у справі в цій частині позову ОСОБА_1 до Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» - закрити. 
В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 червня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 07 липня 2023 року.
 
Судді Київського апеляційного суду:                                           Б.Б. Левенець

                                                                                                           О.В. Борисова 

 В.М. Ратнікова