КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції: Винниченко Л.М.
Єдиний унікальний номер справи № 755/14599/17
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9264/2023
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
26 липня 2023 року                                                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді  Мережко М.В.,
суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року у справі за позовом акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
встановив:
 
У вересні 2017  року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 27 серпня 2013 року ОСОБА_3 підписала  заяву №б/н, згідно якої отримала кредит в розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Позивач вказував, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві.  Також відповідач на час укладення кредитної угоди дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. 
Позивач стверджував, що приєднання до угоди відповідача та дія договору підтверджуються фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів.
Зазначив, що банк свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до укладеного договору виконав в повному обсязі.
Також посилався на те, що  ОСОБА_3 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконує належним чином, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 31 серпня 2017 року становить 80  954,53 грн та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 6 584,80 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 66 836,56 грн, заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3 202,00 грн, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, що складаються із штрафу у фіксованій частині у розмірі 500,00 грн та штрафу у процентній складовій у розмірі 3 831,17 грн.
На підставі викладеного АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути із ОСОБА_3 вказану заборгованість на свою користь.
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада                  2017 року позов ПАТ «КБ «ПриватБанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27 серпня 2013 року станом на 31 серпня 2017 року у розмірі 80954 грн 53 коп. та судовий збір в сумі 1 600 грн., а всього -  82 554 (вісімдесят дві тисячі п`ятсот п`ятдесят чотири) грн 53 коп.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4   подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, а також пропуск позивачем строків позовної давності при зверненні з даним позовом, просила заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року скасувати та ухвалити у справі  нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 80 954,53 грн.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відзиві на апеляційну скаргу, АТ КБ «ПриватБанк» проти доводів апеляційної скарги заперечило посилаючись на їх необгрунтованісить та безпідставність. Просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а  рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року -  без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Встановлено, що 27 серпня 2013 року ОСОБА_3 заповнила та підписала бланк Анкети-заяви про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку» (а.с. 4).
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а  також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Позивач зазначав, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку» позивач додав до позовної заяви.
Відповідно до п.2.1.1. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, вказані Умови використання кредитних карт ПАТ КБ «ПриватБанку», Пам`ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карт Банку. Дані Умови регулюють відносини між банком та клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов`язаний виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт.
Згідно п. 2.1.1.2. Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання картки, вказана у заяві.
З наданої позивачем копії анкети-заяви від 27 серпня 2013 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не вбачається яку саме картку відповідачка виявила бажання оформити на своє ім`я. Також, в Анкеті-заяві не зазначено будь-якого кредитного ліміту.
Крім цього, у наданій позивачем анкеті-заяві не вказаний номер картки, яку отримала відповідачка, а також умови надання кредиту. Заява клієнта та інші матеріали, надані банком, не містять доказів того, що відповідачка отримала платіжну картку та ПІН-код. 
Наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором б/н від 27 серпня                      2013  року не містить даних про те, за якою карткою зроблено цей розрахунок.
Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», наданий банком містить лише перелік «Універсальних карт», їх характеристику та значення, та не вказує на вид кредитної картки, отриманої відповідачем. У позовній заяві позивач вказує, що кінцевим терміном повернення кредитних коштів є строк дії картки, але в матеріалах справи відсутні будь-які докази, в яких вказаний цей строк.
Крім того, Витяг з Тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідачка була ознайомлена саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг.
Надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. 
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 посилання на внутрішні документи банка (правила, положення і т. д.), які не були підписані позичальником як додаток до договору і які містять умови надання, користування банківським кредитом, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами про визнання умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення, оскільки не можливо ідентифікувати, чи саме з цими умовами та правилами погоджувався позичальник, при отриманні банківської карти.
Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи з обслуговування кредитних карт,  на які посилається позивач як на складову договору банківських послуг, укладеного 27 серпня 2013 з відповідачем, стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід`ємності від заяви позичальника.
Враховуючи наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що  суд був позбавлений можливості перевірити, на якій підставі ОСОБА_3 отримала кошти, вказані банком у розрахунку заборгованості, та на яких умовах і за якими тарифами повинно було здійснюватись обслуговування карткового рахунку відповідачки. Вказаних обставин, суд першої інстанції не врахував та дійшов помилкового висновку про доведеність вимог позивача, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів укладення договору банківських послуг  від 27 серпня 2013 року та користування відповідачем кредитними коштами. 
Виходячи із вищевикладеного, апеляційний суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 ЦПК України, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв`язку з їх недоведеністю.
Посилання апелянта на пропуск позивачем строків позовної давності колегія суддів не враховує.
Як роз`яснено у п. 11  Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для нього.
Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості, доведеності позову.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю, відсутні підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності.
Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а заочне рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст.  141, 365, 367, 369, 374, 376, 381 - 384    ЦПК України, апеляційний суд,
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада                  2017 року скасувати, ухвалити у справі нове судове рішення.
Позов публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.
Стягнути з акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 400 (дві тисячі чотириста) гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                                                М.В. Мережко
 
Судді:                                                                                                    Н.В. Поліщук
 
             В.В. Соколова