Номер провадження: 22-ц/813/763/23 
Справа № 522/16932/15-ц
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря – Дерезюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2020 року по цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

14 серпня 2015 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 23.03.2007 р., укладеним між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 і посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. за р. № 1145, а саме квартиру, що складається з однієї житлової кімнати та підсобних приміщень: 1-кухня, 2-жила, 3-туалет, загальною площею 23,9 квм., житловою площею 15,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності іпотекодавцю ОСОБА_1 .
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_1 умови кредитного договору № 11132304000 від 23.03.2007 р. щодо повернення наданого кредиту та відсотків за користування належним чином не виконує, отже, відповідно до приписів ст.ст. 526, 530 ЦК України, ст.ст. 1, 33, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», в рахунок виконання основного зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту щодо оплати заборгованості у загальному розмірі 3614878,27 грн. (з яких: заборгованість за кредитом 1709445,13 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами 1572128,50 грн.; нарахована пеня 308192,97 грн.) просить звернути стягнення на предмет іпотеки, визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу встановленого статтею 41 Закону України «Про іпотеку», а саме шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною визначеною на підставі оцінки майна, що буде проведена незалежним суб`єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2020 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки – задоволено частково.
В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за кредитним договором №11132304000 від 23.03.2007 року, яка станом на пред`явлення вимоги від 10.09.2010 року складає 96 633,42 дол. США (у тому числі основний борг за кредитом 77 998,15 дол. США, сума боргу за відсотками 18 635,27 дол. США), що за офіційним курсом НБУ на 10.09.2010 року склало 764 196,41 грн, - звернуто стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» на предмет іпотеки – квартиру під номером АДРЕСА_2 Одеса, вул. Новосельського (колишня вул. Островидова) будинок під номером 37 (тридцять сім), та належить ОСОБА_1 на праві власності.
Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу встановленої статтею 41 Закону України «Про іпотеку», а саме шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною визначеною на підставі оцінки майна, що буде проведена незалежним суб`єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням 30 грудня 2020 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2020 року, відповідно до якої просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 
При цьому посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованим, постановленим з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.
Апелянт вказує, що 20.03.2007 року ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було викликано працівниками банку, які безпосередньо займалися консультаціями та оформленням документів від імені банку, до відділення банку, де їм оголошено, що:
-Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» відмовлено ОСОБА_1 у видачі кредиту;
-Підписані договір про надання споживчого кредиту №11132304000, договір поруки №103744 від 23.03.2007 року, укладений між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним банком «Укрсиббанк», договір поруки №103741 від 23.03.2007 року, укладений між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» , іпотечний договір від 23.03.2007 року, укладений між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та іпотечний договір, укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» , розірвані.
В той же день, посадовою особою Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк», на підтвердження розірвання вказаних договорів, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було повернуто оригінали правовстановлюючих документів на належне їм майно, яке бело передано за відповідними договорами з метою забезпечення кредитного договору.
Апелянт наголошує, що в суді першої інстанції неодноразово заявлала, що не підписувала наявний в матеріалах справи кредитний договір, а також надавала клопотання про витребування оригіналу кредитного договору.
Однак, вказані обставини лишились поза увагою суду першої інстанції.
Апелянт наголошує на тому, що в порушенням норм процесуального права судом першої інстанції було розглянуто вказану справу за відсутності відповідача та її представника.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу матеріали справи не містять.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.02.2021 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2020 року по цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року справу було призначено до розгляду.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.06.2021 року було витребувано у Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ситнікової Ю.Д. належним чином посвідчену копію Іпотечного договору, укладеного між АКБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 23.03.2007 року та зареєстрованого в реєстрі за №1145 та всі документи, що стали підставою для його укладання.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.01.2022 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 . Призначено по справі судово-почеркознавчу експертизу на розгляд якої поставлено наступні питання:
Чи виконаний підпис у договорі про надання споживчого кредиту №11132350000 від 23.03.2007 року, укладеному між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», в особі начальника відділення №707 Другого Одеського управління Південного регіонального департаменту АКБ «Укрсиббанк» Василенко О.О. та ОСОБА_1 , - ОСОБА_1 чи іншою особою?
Проведення експертизи доручено судовим експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (вул. Рішельєвська 8, м. Одеса, 65026).
Попереджено експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» оригінал договору договорі про надання споживчого кредиту №11132350000 від 23.03.2007 року, укладеному між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», в особі начальника відділення №707 Другого Одеського управління Південного регіонального департаменту АКБ «Укрсиббанк» Василенко О.О. та ОСОБА_1 .
Оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_1 .
17 травня 2022 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшли матеріали вказаної цивільної справи з клопотанням судового експерта Бурдеййна О.Г. про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової почеркознавчої експертизи за матеріалами цивільної справи №522/16932/15-ц та відповідно квитанція для оплати проведення експертизи.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.05.2022 року було поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2020 року по цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Призначено розгляд справи в судовому засіданні в приміщенні Одеського апеляційного суду на „07” липня 2022 р. на 10 год. 30 хв.
Сторони до судового засідання не з`явились про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись, 26.06.2023 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з тим, що її адвокат мобілізований.
Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.
Явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів відхиляє клопотання ОСОБА_1 та вважає можливим розглянути справу за відсутності належно сповіщених сторін.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 23.03.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 , було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11132304000 (надалі також - кредитний договір), згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 80 000,00 дол. США.
З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним Договором про надання споживчого кредиту № 11132304000 від 23.03.2007 року іпотекодавець ОСОБА_1 за договором іпотеки № б/н від 23.03.2007 року передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що складається з однієї житлової кімнати та підсобних приміщень, а саме: 1-кухня, 2-жила, 3-туалет, загальною площею 23,9 кв.м., житловою площею 15,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (тридцять сім), квартира під номером АДРЕСА_4 та належить на праві власності іпотекодавцю ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 29.08.2006 р. державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Пашичевою Г.Л. за р. № 8-4158, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за №1532696, згідно Витягу з Державного реєстру правочинів №2816142, наданого Першою одеською державною нотаріальною конторою, право власності зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 03.01.2007 р., реєстраційний номер об`єкта 14475421, номер запису 622 в книзі 610пр-29, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13123431 від 03.01.2007 р., та згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 13993779 від 23.03.2007 р., виданих Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомого майна».
08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. і зареєстрований у реєстрі під №№ 2949, 2950, відповідно до якого кредитор продав (відступив), а ПАТ «Дельта Банк» прийняло права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №11132304000 від 23.03.2007 р. та іпотечним договором від 23.03.2007 р. за р. № 1145.
16 травня 2019 року було проведено електронний аукціон з продажу кредитного портфелю активів АТ «Дельта Банк» (в стані припинення), переможцем якого було визначено ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП», що підтверджується протоколом електронного аукціону №UA_EA-2019-04-05-000011-b.
13 червня 2019 року між АТ «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» укладений договір про відступлення прав вимоги № 1514/К, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. і зареєстрований у реєстрі під № 1126, відповідно до якого кредитор передав (відступив), а ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» набуло всі права вимоги до боржників за кредитними договорами, договорами поруки та договорами забезпечення (іпотеки), у тому числі й до ОСОБА_1 .
Отже, до «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» згідно ст. 512, 514 ЦК України, на підставі ст. 27 Закону України «Про заставу», ст. 24 Закону України «Про іпотеку» перейшли права, які забезпечують зобов`язання Боржника за основним договором, а саме: за договором про надання споживчого кредиту №11132304000 від 23.03.2007 р. та договором іпотеки від 23 березня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д., і зареєстрованим в реєстрі за № 1145, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного Суду
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що Банк виконав зобов`язання та надав позичальнику ОСОБА_1 у користування кредитні кошти на умовах передбачених кредитним договором (пункти 1.5, 6.2 договору) «шляхом зарахування банком коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_2 для подальшого використання за цільовим призначенням».
Внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором, позивач реалізував своє право зверненням до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки з реалізацією предмета іпотеки за рішенням суду шляхом застосування процедури продажу встановленої статтею 41 Закону України «Про іпотеку», а саме шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною визначеною на підставі оцінки майна, що буде проведена незалежним суб`єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження.
Колегя погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). З підстав, встановлених статтею 11 ЦК виникають зобов`язання (ч.1 ст.509 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо (ст.526 ЦК України).
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (іпотекою). Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). За змістом частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека – це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
У справі, яка розглядається, суд першої інстанції, встановивши наявність заборгованості за кредитним договором та факт порушення взятих на себе зобов`язань позичальником, дійшов обґрунтованого висновку про набуття банком права на звернення стягнення на предмет іпотеки із застосуванням процедури, передбаченої статтею 41 Закону України «Про іпотеку», шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, визначеної Законом України «Про виконавче провадження».
При цьому суд у рішенні зазначив усі складові, які, відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», мають міститись у ньому, зокрема усі складові заборгованості, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, спосіб реалізації предмета іпотеки та початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, зокрема на рівні не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, яка буде встановлена суб`єктом оціночної діяльності в межах процедури виконавчого провадження (частина друга статті 43 Закону України «Про іпотеку»).
Колегія не погоджується із доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 , що не підписувала наявний в матеріалах справи кредитний договір з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 у своїх запереченнях на позовні вимоги посилається на справу № 522/4415/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсиббанк», ПАТ «Дельта банк», за участю третіх осіб - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання виконати умови кредитного договору, яка розглядалася у Приморському районному суді м. Одеси.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31.05.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, постановою Апеляційного суду Одеської області від 26.07.2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін, касаційна скарга ОСОБА_1 розглянуто у касаційній інстанції та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2020 року (провадження № 61-43117св18) залишено без змін рішення апеляційної інстанції.
У постанові Верховного суду зазначені фактичні обставини справи, встановлені судами: «Суд установив, що 23 березня 2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11132304000 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення), згідно пункту 1.1 якого банк зобов`язувався надати позичальнику однією сумою кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 80000,00 дол. США, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у порядку та на умовах, визначених договором.
У постанові Верховного суду зазначені мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права (зокрема відносно заперечень відповідача за даною справою): «Відповідно до вимог статті 1055 ЦК України кредитний договір № 11132304000 від 23 березня 2007 року укладений у письмовій формі, підписаний обома сторонами договору. За умовами цього кредитного договору кошти були зараховані банком на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_2 , що підтверджено документально матеріалами справи.
Тому посилання на відсутність документів про отримання позивачем готівки за кредитним договором № 11132304000 від 23 березня 2007 року на увагу не заслуговують.
Факт укладання кредитного договору підтверджений матеріалами справи, поясненнями сторін, самим договором кредиту та забезпеченням його у вигляді поруки та іпотеки, договори про які були підписані третіми особами, і належними та допустимими доказами ці обставини не спростовані.
Крім того вбачається, що позивачу було відомо про вказаний укладений кредитний договір та про існування у неї заборгованості по ньому, про що свідчать судові спори, розгляд яких розпочато з 2011 року.
При цьому слід врахувати, що з 23 березня 2007 року (моменту підписання кредитного договору) до звернення до суду з позовом, позивач жодного разу не зверталась до банку з приводу невиконання ним умов вказаного кредитного договору та надання їй у кредит грошей згідно умов договору.»
Отже, як передбачено умовами кредитного договору № 11132304000 від 23 березня 2007 року, Банк перерахував грошові кошти кредиту на поточний рахунок позичальника ОСОБА_1 , та даний факт встановлений у рішенні суду.
Щодо посилань відповідача на висновок експерта № 7808 від 30 вересня 2016 року судової почеркознавчої експертизи за судовою справою № 522/4415/15-ц, суд виходить з наступного: у постанові Верховного суду по вказаній справі зазначено, що: «Посилання на наявність висновку експерта № 7808 від 30 вересня 2016 року судової почеркознавчої експертизи про те, що підпис від імені ОСОБА_1 у заявці №11 від 23 березня 2007 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою не може бути підставою для скасування судового рішення (т. 2 а. с.   32 - 36). Відповідно до вимог частини шостої статті 147 ЦПК України 2004 року висновок експерта для суду не є обов`язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК України.
Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій, відхиляючи висновок судової експертизи як доказ у справі, надали йому оцінку окремо та у системному зв`язку із іншими доказами, встановивши, що висновок експерта суперечить усім іншим доказам у справі, дійшли обґрунтованих висновків про спростування висновків експерта під час вирішення спору по суті».
Також, відповідач ОСОБА_1 у своїх запереченнях на позов посилалася на справу №2-4170/11 (№ 2/1519/4170/11) за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 11132304000 від 23 березня 2007 року, яка розглядалася у Малиновському районному суді м. Одеси, а також на справу № 522/4415/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсиббанк», ПАТ «Дельта банк» про визнання виконати умови кредитного договору, яка розглядалася у Приморському районному суді м. Одеси, відносно тверджень, що зміст копій договору про надання споживчого кредиту № 11132304000 від 23.03.2007 р., а саме: пункт 1.4 на другій сторінці договору (цільове використання кредиту) у зазначених справах відрізняється.
Судом першої інстанції досліджені матеріали справи № 522/4415/15-ц та копія договору про надання споживчого кредиту № 11132304000 від 23.03.2007 р., яка знаходиться в матеріалах справи №2-4170/11 (№ 2/1519/4170/11) у Малиновському районному суді м. Одеси.
Судом апеляційної інстанції з метою перевірки доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 було витребувано у Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ситнікової Ю.Д. належним чином посвідчену копію Іпотечного договору, укладеного між АКБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 23.03.2007 року та зареєстрованого в реєстрі за №1145 та всі документи, що стали підставою для його укладання, а також оглянуто у судовому засіданні 18.11.2021 року оригінал кредитного договору, наданий представником позивача.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вказаними письмовими доказами спростовуються твердження відповідача ОСОБА_1 що зміст договору у зазначених справах відрізняться.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції було надано висновок почеркознавчого дослідження, складеного 16 березня 2020 року спеціалістом Н.А. Косигіною, здійсненого за дослідженням електрофотографічної копії договору про надання споживчого кредиту №11132350000 від 23 березня 2007 року.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Частиною шостою статті 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з частиною п`ятою статті 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Разом з тим, у висновку експертного дослідження від 16 березня 2020 року не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.
Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19).
Враховуючи те, що висновок експерта не є належним та допустимим доказом, суд дійшов висновку, що стороною відповідача не доведено, що підпис у договорі не належить ОСОБА_1 .. При цьому, суд надав оцінку і іншим наданим доказам і обґрунтовано виходив з того, що інші надані суду стороною відповідача докази не можуть бути враховані судом на підтвердження доводів відповідача щодо відсутності його волевиявлення на укладення кредитного та іпотечного договорів.
Виходячи з того, що ОСОБА_1 не виконує зобов`язання відповідно до умов кредитного Договору Приморський районний суд дійшов правомірного висновку, що позивач має право на звернення стягнення іпотечного майна.
Порушені права позивача як кредитора, за захистом яких він звернувся до суду, підлягають захисту зверненням стягнення на предметі іпотеки.
Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції встановив всі обставини справи, додержуючись норм матеріального та процесуального права, зробив законний і обґрунтований висновок по суті заяви під час ухвалення судового рішення у справі, належним чином давши оцінку наданим сторонами доказам, які є належними та достатніми для вирішення зазначеної заяви.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - немає.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2020 року по цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено: 10.07.2023 року

Головуючий:                                                                         О. В. Князюк

Судді:                                                                                 Заїкін А.П.

                                                                                О. М. Таварткіладзе