ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

25 липня 2023 року 	м.Суми	

Справа №585/3246/22 
Номер провадження 22-ц/816/1079/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Філонової Ю. О. ,  Рунова В. Ю. 
за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І., 
сторони:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2023 року, постановлену в складі судді Євтюшенкової В.І. в м. Ромни Сумської області,

                                                            В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Цимбала Володимира Івановича звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання усунути  перешкоди в користуванні нежитловим приміщенням шляхом його звільнення.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень загальною площею 435 кв. м, а саме окремих кімнат з 1-29 по 1-35 та 1-37 в нежитловій будівлі літ. «Д», що становить 17/1000 частини комплексу за адресою: АДРЕСА_1 . Вона  з січня 2005 року щорічно на підставі договорів оренди передавала в оренду ОСОБА_3 вказані нежитлові приміщення з правом їх передачі в суборенду. На початку січня 2018 року ОСОБА_1 за усним  зверненням ОСОБА_3 надала останньому свою згоду на укладення договору суборенди   належних їй нежитлових приміщень ОСОБА_2 . Відповідач після передачі йому ключів  від вхідних дверей відмовився підписувати договір суборенди та з січня 2018 року фактично протиправно користується спірними нежитловими приміщеннями, жодного разу не здійснив оплату за орендовані житлові приміщення, які ним в належному стані не утримуються. Крім того, прибудинкову земельну ділянку завалив сміттям. На неодноразові звернення  укласти відповідний письмовий договір суборенди, здійснити оплату за користування або  негайно  звільнити приміщення відповідає відмовою. Відповідачу було направлено відповідну претензію від 05 жовтня 2022 року, проте він відповіді не надав та продовжує незаконно  займати та користуватися спірним майном.
Посилаючись на вказані обставини, просить зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 належними їй на праві власності нежитловими приміщеннями, а саме окремими кімнатами з 1-29 по 1-35 та 1-37 в нежитловій будівлі літ. «Д», загальною площею 435 кв. м, що становить 17/1000 частини комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом його звільнення та звільнення прилеглої території від сміття.
Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2023 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні нежитловим приміщенням шляхом його звільнення.
Провадження у справі  за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні нежитловим приміщенням шляхом його звільнення, закрито.
Роз`яснено ОСОБА_1 , що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат за надану правову допомогу адвоката 5300 грн та судовий збір у розмірі  992 грн 40 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які  суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду повністю і залишити позов без розгляду.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що він не вивозив та не уповноважував нікого вивозити зі складських приміщень за адресою: АДРЕСА_1 належні йому гідравлічний прес для пресування вторинної сировини та металеві контейнери в кількості 30 шт. Тому висновок суду, що відповідачем задоволено вимоги позивача, суперечить обставинам справи, а постановлена оскаржувана ухвала в частині відшкодування на користь позивачки витрат за надану правову допомогу  5300 грн  та судового збору у розмірі 992 грн 40 коп. суперечить вимогам ч. 3 ст. 142 ЦПК України.
Вважає, що подане представником позивачки клопотання про відмову від позову з підстав нібито добровільного задоволення вимог, є необґрунтованим.
Наголошує на тому, що ОСОБА_3 та адвокат Цимбал В.І. не мають права на ведення справи в суді, в тому числі, і підписання позовної заяви від імені ОСОБА_1 . На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого  постановив оскаржувану ухвалу  з порушенням п. 1 ч. 1 ст. 257 ЦПК України та неправильним застосуванням п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Вказує на те, що власник нерухомості (або його представник) та він не пов`язані між собою ніякими договірними зобов`язаннями, тому, на його думку, позивачка  не має права  прямо пред`явити  до нього вимоги, оскільки нежитлові приміщення передані нею в оренду і її права та обов`язки  щодо вказаного нерухомого майна обмежуються розділом 6 Договору оренди нежитлових приміщень від 01 липня 2021 року, а за все, що станеться з об`єктом, що орендується, перед власником відповідає орендар.
На думку скаржника, ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами порушення її прав, за захистом  яких вона звернулася до суду.
Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористалися.
Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у її відсутність.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 та його представника - адвоката Маляра М.В., які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивачки  ОСОБА_4 було подано  заяву про закриття провадження у справі у зв`язку з добровільним усуненням вказаних перешкод відповідачем після пред`явлення позову до нього, тому провадження у справі  необхідно закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, прийнявши відмову позивача від позову. Крім того, оскільки під час розгляду справи явної необґрунтованості позовних вимог не встановлено, відповідачем усунуто вказані в позовній заяві перешкоди вже після пред`явлення позову в інтересах ОСОБА_1 , і позивач заявляє про необхідність відшкодування їй  судових витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5300 грн та 992 грн 40 коп. судового збору. 
Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками місцевого суду.
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Пунктом 4 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо позивач  відмовився від позову і відмова прийнята судом.
Положеннями ч.ч. 1-3 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши  про це в заяві по суті справи або в окремій  письмовій заяві. 
До ухвалення  судового рішення у зв`язку з відмовою позивача або визнанням позову відповідачем суд  роз`яснює  сторонам наслідки відповідних  процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. 
У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
Частиною 3 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. 
Правовий аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються    з позивача, за виключенням, якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.
У даній справі встановлено, що представник позивачки - адвокат Цимбал В.І.  після відкриття провадження у справі  звернувся до суду із заявою про закриття провадження у справі на підставі п. 4) ч. 1 ст. 255 ЦПК України, зазначивши, що  відповідач ОСОБА_2 після пред`явлення вказаного позову в період березень-квітень 2023 року  звільнив повністю належні останній  на праві власності нежитлові приміщення  та прилеглу  до них територію  (земельну ділянку) від сміття, тобто зникли підстави з приводу яких позивачка змушена була звернутися до суду за захистом порушеного права. На підтвердження вказаних обставин надав суду фотографії та пояснювальну записку ОСОБА_5 , в якій останній пояснив, що на прохання ОСОБА_2 він вивіз сміття (скло, пластик) навколо складу та у складі за адресою: АДРЕСА_1 та навів порядок 03 березня 2023 року (а.с. 123-134).
Суд першої інстанції вважав доведеною обставину, що позивачка не підтримує свої позовні вимоги, оскільки відповідачем усунуто  вказані в позовній заяві перешкоди після  пред`явлення позову. 
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач та його представник категорично заперечували, що відповідач добровільно задовольнив вимоги позивачки.  Зазначають, що відповідач  не вивозив і нікого не уповноважував нічого вивозити зі складських приміщень, належних на праві власності позивачці. Вказують на те, що пояснювальну записку ОСОБА_5 написав під диктовку ОСОБА_3 . Крім того, ОСОБА_5 їм пояснив, що дії по звільненню приміщень та прилеглої території від сміття він вчинив саме за вказівкою ОСОБА_3 .
Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Колегія суддів вважає, що сторона позивачки не довела належними та допустимими доказами, що відповідач добровільно задовольнив її позовні вимоги. Надані представником позивачки - адвокатом Цимбалом В.І. фотографії, що на даний час належні їй нежитлові приміщення та прилегла територія звільнені від мішків зі сміттям не свідчать про те, що вказані дії були вчинені відповідачем. До наданої копії пояснювальної записки ОСОБА_5 , в якій останній пояснив, що на прохання ОСОБА_2 він вивіз сміття (скло, пластик) навколо складу та у складі за адресою: АДРЕСА_1 та навів порядок 03 березня 2023 року, колегія суддів відноситься критично. Вказана особа в якості свідка в суді  не допитувалась. Крім того, як зазначає відповідач та його представник, ОСОБА_5 їм пояснив, що вказані дії він вчинив за вказівкою ОСОБА_3 та під його диктовку написав пояснювальну записку, копія якої міститься в матеріалах справи.
За встановлених обставин справи, з врахуванням того, що  сторона відповідача категорично заперечує проти того, що відповідачем добровільно було задоволено вимоги позивачки, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов  помилкового висновку, що позивачка не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.
Відповідно у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки понесених витрат на професійну правничу допомогу та судового збору на підставі ч. 3 ст. 142 ЦПК України. В даному випадку підлягали застосуванню приписи ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно яких у разі відмови позивача від позову суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. 
Стосовно доводів апеляційного скарги, що суд мав залишити позовну заяву без розгляду, оскільки ОСОБА_3 та адвокат Цимбал В.І. не мають права на ведення справи в суді, в тому числі, і на підписання позовної заяви від імені ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем  або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Позовна заява від імені ОСОБА_1 була підписана адвокатом Цимбалом В.І. та подана до суду 14 грудня 2022 року.
В матеріалах справи міститься  договір про надання правничих (правових) послуг від 05 грудня 2022 року, укладений між адвокатом Цимбалом В.І. та Барабаш Л.М., відповідно до умов якого адвокат взяв на себе зобов`язання надавати їй правову допомогу, а саме підготувати  позовну заяву до ОСОБА_2 , підготувати додатки до позову,  здійснювати в судових засіданнях  Роменського міськрайонного суду захист прав та законних інтересів  клієнта в якості представника (а.с. 68) та ордер № 1032862 від 05 грудня 2022 року на представництво інтересів ОСОБА_1 у Роменському міськрайонному суді Сумської областті (а.с. 67). Посилання на вказаний договір міститься  в додатках до позовної заяви. У відповіді на відзив, підписаному ОСОБА_1 , остання підтримала  заявлені нею позовні  вимоги до ОСОБА_2 (а.с. 61-66).
За встановлених обставин справи, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо відсутності у представника повноважень на ведення справи в суді, в тому числі, і на підписання позовної заяви, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи. 
Отже, ухвала суду на підставі пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат та слід ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2    судових витрат по сплаті судового збору в сумі 992 грн 40 коп. та 5300 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.
Крім того, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України необхідно повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 496 грн 20 коп.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України,  суд -  

                                                        П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2   задовольнити частково.
Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2023 року скасувати в частині розподілу судових витрат та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2     судових витрат по сплаті судового збору в сумі 992 гривні 40 копійок та 5300 гривень у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.
Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 496 гривень 20 копійок судового збору за подання позовної заяви, сплачені згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 1814410003  від 12 грудня 2022 року, на рахунок UA658999980313111206000018548, отримувач: ГУК Сум. обл/Роменська МТГ 22030101, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.), код банку отримувача 37970404.
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        Ю. О. Філонова 

                                                                                                   В. Ю. Рунов