КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3443/2023
Справа № 711/6132/20
 
П О С Т А Н О В А

 
Іменем       України
 
02 серпня 2023 року                                                                                     
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді                Кашперської Т.Ц.,
суддів                                     Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря              Мороз Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Журибеди О.М. в м. Київ 28 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа Шевченківський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про виключення з актового запису про народження відомостей, про внесення в актовий запис про народження відомостей,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, 
 
в с т а н о в и в :
 
У вересні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом, просив виключити з актового запису № 492 від 13 березня 2014 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинений у Шевченківському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) відомості з графи «Відомості про батька» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та внести зміни до цього актового запису, а саме в графу «Відомості про батька» внести « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, місце народження: АДРЕСА_1 ». Інші відомості в актовому записі залишити без змін.
Позов мотивував тим, що у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від спільного проживання без реєстрації шлюбу народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
26 січня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про встановлення батьківства. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2019 року в справі № 759/1444/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 березня 2020 року, ОСОБА_2 визнано батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому даний факт є підтвердженим.
Однак, Міністерство юстиції України листом від 20 липня 2020 року повідомило ОСОБА_2 , що 25 червня 2019 року батьківство відносно ОСОБА_4 визнано іншою особою у порядку, передбаченою ч. 1 ст. 126 СК України. 26 травня 2020 року ОСОБА_2 отримав лист від Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відповідно до якого, враховуючи вимоги ст. 128 СК України на момент подачі позову до ОСОБА_1 про визнання батьківства, відомості про батька у актовому записі про народження ОСОБА_4 було зазначено відповідно до чт. 1 ст. 135 СК України, однак 25 червня 2019 року до актового запису про народження відповідно до ст. 126 СК України було внесено зміни про батька. Це пов`язано з тим, що ОСОБА_1 під час розгляду справи № 759/1444/17 в Київському апеляційному суді попросила свого знайомого ОСОБА_3 написати в порядку ст. 126 СК України заяву для внесення змін в актовий запис про народження ОСОБА_4 в графу «Відомості про батька», вказавши батьком ОСОБА_3 , тим самим унеможлививши виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2019 року.
 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено, виключено з актового запису № 492 від 13 березня 2014 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що вчинений у Шевченківському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), відомості з графи «Відомості про батька» ОСОБА_3 та внесено у дану графу « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, місце народження: АДРЕСА_1 », інші відомості в актовому записі залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 841 грн.
            
Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що розгляд справи проведено без її участі, участі її представника та другого відповідача ОСОБА_3 , що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та безумовною підставою для скасування судового рішення.
Зазначала, що дійсно колишній знайомий ОСОБА_2 , вважаючи себе батьком дитини, звернувся до неї з позовом про визнання батьківства. Водночас вона ніколи не визнавала його батьком своєї доньки, адже до народження дитини їхні стосунки не були близькими та тривалими, на відміну від стосунків з ОСОБА_3 , який впродовж семи років піклувався про дитину, і на теперішній час вона знає, що її батьком є саме ОСОБА_3 . Зважаючи на те, що на момент внесення оспорюваних відомостей до актового запису про народження ОСОБА_4 рішення суду в справі № 759/1444/17 не набрало законної сили, вона та ОСОБА_3 скористалися своїм законним правом на внесення змін щодо батька до актового запису про народження ОСОБА_4 відповідно до ст. 126 СК України, тому доводи позивача в частині доказування свого батьківства не заслуговують на увагу.
Посилалася на ст. 51 Конституції України, ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, рішення ЄСПЛ у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року щодо забезпечення найкращих інтересів дитини.
Наголошувала, що позивач вважає себе батьком, разом із тим, впродовж років про дитину піклувався, утримував та виховував її не ОСОБА_2 . Наразі ОСОБА_5 вважає своїм батьком ОСОБА_3 , а відтак такий стан речей якнайкраще відповідає інтересам дитини, забезпечує її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. 
Даних обставин суд першої інстанції не врахував, що також є підставою для скасування оскаржуваного рішення.
 
Від позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_6 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Посилався на те, що під час розгляду справи № 759/1444/17 суд неодноразово з`ясовував у ОСОБА_1 , хто є батьком ОСОБА_4 , однак відповідач обмежувалася тим, що заперечувала батьківство ОСОБА_2 , не повідомляючи конкретного імені батька. Крім того, ОСОБА_1 у справі № 759/1444/17 запевняла суд, що в неї були відносини з багатьма чоловіками, і ці ж відомості підтверджені свідком - матір`ю відповідача ОСОБА_1 . Натомість ОСОБА_3 ухилився від явки в судові засідання, та не проходив експертизу на встановлення батьківства.
Наводив факти щодо навмисного затягування відповідачем розгляду справи, вказував, що ОСОБА_3 , який з 11 вересня 2019 року зареєстрований за однією адресою із ОСОБА_1 в м. Києві, а фактично проживає у м. Черкаси, ніяким чином за 6 років не брав участі в розгляді справи і не підтвердив позицію ОСОБА_1 , яка, на його думку, не погоджена з ОСОБА_3 і не відома останньому.
Повідомляв, що на виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року в даній справі було видано свідоцтво про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому в графі батько зазначено « ОСОБА_2 ».
 
Третя особа Шевченківський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) направив до суду лист, в якому просив розглянути справу у відсутності представника відділу згідно норм чинного законодавства та направити копію рішення.
 
В судове засідання сторони не з?явилися, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені шляхом направлення на поштову адресу судової повістки-повідомлення; позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_7 додатково повідомлялись шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади України.
Крім того, представникам ОСОБА_8 та ОСОБА_1 судові повістки-повідомлення направлялися на електронну пошту.
Судові повістки-повідомлення, направлені на адресу відповідача ОСОБА_1 за двома поштовими адресами, повернуті до суду з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою» та проставленням штемпеля 28 червня та 29 червня 2023 року, що відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається днем вручення судової повістки.
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Відповідно до п. 2, 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлений законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Частиною 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд приймає до уваги, що апеляційна скарга подана відповідачем ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі вже викладені всі доводи відповідача щодо, на її думку, наявних підстав для скасування рішення.
Враховуючи наведене, оскільки відповідач, яка сама подала апеляційну скаргу, належним чином обізнана про рух справи та повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи, її неявка не перешкоджає розгляду справи, а також з урахуванням необхідності розгляду справи в передбачений законом строк апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності даного учасника справи.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому  задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.
 
Порядок повідомлення учасників справи про судове засідання та вручення судових повісток про виклик регулюється ст. 128 ЦПК України.
Відповідно до ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
 
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У п. 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
 
Право на публічний розгляд, передбачене п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість брати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, параграф 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).
 
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не врахував, що матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення відповідача та її представника про розгляд справи в суді 28 вересня 2022 року.
 
В матеріалах відсутні докази повідомлення відповідача та її представника про дату, час і місце розгляду справи шляхом вручення судових повісток або шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
 
Наявна на а. с. 38 т. 2 довідка Святошинського районного суду м. Києва від 14 липня 2022 року про доставку електронного листа одержувачу Shmatko.lawyer@gmail.com таким доказом бути не може, з огляду на відсутність підпису відповідальної особи і зазначення її посади, прізвища та ініціалів.
 
Апеляційний суд приймає до уваги, що електронна адреса представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Шматка Є.В. не є офіційною, оскільки не має домену «mail.gov.ua», що вимагається Тимчасовим регламентом надсилання судом електронних документів учасникам судового процесу, кримінального провадження, затвердженим наказом Державної судової адміністрації України від 07 листопада 2016 року № 227, а відтак довідки про надіслання судових повісток на таку електронну адресу не є доказом належного повідомлення відповідача та його представника про дату, час і місце розгляду справи.
 
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
 
Оскільки судом першої інстанції не було виконано процесуальний обов`язок щодо здійснення такого повідомлення, і оскільки відповідач обґрунтовує свою апеляційну скаргу розглядом судом справи за її відсутності без повідомлення належним чином, рішення підлягає скасуванню відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.
 
Вирішуючи по суті вимоги ОСОБА_2 про виключення з актового запису про народження відомостей, про внесення в актовий запис про народження відомостей, апеляційний суд виходить із наступного.
 
Судом встановлено, що згідно актового запису про народження № 492, вчиненого 13 березня 2014 року в Шевченківському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , в графі «Відомості про матір» записано « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 », в графі «Відомості про батька» - « ОСОБА_9 », записано на підставі заяви матері від 13 березня 2014 року (а. с. 36 т. 1).
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 березня 2020 року в справі № 759/1444/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Святошинський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції у м. Києві про визнання батьківства позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внесено зміни до актового запису № 492 від 13 березня 2014 року про народження ОСОБА_4 , що вчинений у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, а саме замість відомостей в графі «Відомості про батька» навести « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, місце проживання: АДРЕСА_1 » (а. с. 59 - 62 т. 1).
На а. с. 66 т. 1 знаходиться копія листа Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 26 травня 2020 року на ім`я ОСОБА_2 , яким повідомлено, що на момент подачі позову до ОСОБА_1 про визнання батьківства відомості про батька у актовому записі про народження ОСОБА_4 було зазначено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, однак 25 червня 2019 року до актового запису про народження відповідно до ст. 126 СК України внесено відомості про батька. Отже, виконати рішення Святошинського районного суду м. Києва про визнання батьківства не вбачається можливим, оскільки актовий запис вже містить відомості про батька, а рішенням суду не передбачено їх виключення.
Листом Міністерства юстиції України від 20 липня 2020 року повідомлено ОСОБА_2 , що для виконання рішення суду від 25 квітня 2019 року необхідно у судовому порядку виключити відомості про батька дитини в актовому записі про народження ОСОБА_4 (а. с. 73 - 74 т. 1).
Листом Шевченківського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 28 травня 2021 року повідомлено, що 25 червня 2019 року на підставі заяви про визнання батьківства № 146/17.12-52 від 25 червня 2019 року, поданої ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , в актовий запис про народження ОСОБА_4 було внесено зміни, а саме внесено відомості про батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, місце проживання: АДРЕСА_2 , на підставі внесених змін повторно видано свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 25 червня 2019 року; роз`яснено, що відповідно до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, зокрема, є рішення суду про визнання батьківства, в якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану (а. с. 185 т. 1).
На а. с. 189 т. 1 знаходиться копія актового запису про народження № 492, вчиненого 13 березня 2014 року в Шевченківському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , в графі «Відомості про матір» записано « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 », в графі «Відомості про батька» - « ОСОБА_3 », ІНФОРМАЦІЯ_2 . Підставою внесення змін до актового запису зазначено заяву від 25 червня 2019 року.
 
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частин першої-третьої статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.
Відповідно до ст. 1, 7 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
 
Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
 
Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
 
Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2019 у справі № 759/1444/17, яке залишено в силі постановою Київського апеляційного суду від 10 березня 2020, визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
 
Відтак, батьківство ОСОБА_2 відносно неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, і не потребує повторного доказування.
 
Важливим аспектом при державній реєстрації народження є визначення походження дитини, адже права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в установленому законодавством порядку.
 
Згідно пунктів 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила № 96/5), підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.
Згідно п. 2.16.7 Правил № 96/5, на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду.
Згідно п. 2.8 Правил, якщо в актовому записі про народження дитини батьком указаний чоловік заявниці або інша особа (за винятком випадків, передбачених статтею 135 Сімейного кодексу України), то в унесенні змін стосовно визнання батьківства має бути відмовлено до вирішення судом питання щодо виключення з актового запису про народження відомостей про батька.
 
Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
 
У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини.
 
Апеляційний суд враховує, що відомості про ОСОБА_3 як батька дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесені до актового запису вже після ухвалення рішення судом першої інстанції в справі № 759/1444/17, що унеможливлювало одночасний розгляд цих вимог.
 
Таким чином, апеляційним судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2019 року в справі № 759/1444/17, яке залишено в силі постановою Київського апеляційного суду від 10 березня 2020 року, визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_4 , та зобов`язано внести зміни до актового запису № 492 від 13 березня 2014 року народження ОСОБА_4 , що вчинено у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, а саме замість відомостей в графі «Відомості про батька» навести: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, місце народження: АДРЕСА_1 .
Разом із тим, оскільки після ухвалення даного рішення на підставі спільної заяви відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_10 на підставі ст. 126 СК України внесено зміни до акту про народження дитини за зазначено батьком дитини ОСОБА_10 , що унеможливлює виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 квітня 2019 року в справі № 759/1444/17, про наявність якого достеменно знала відповідач ОСОБА_1 , оскарживши це рішення в апеляційному порядку, апеляційний суд приходить до висновку щодо обгрунтованості вимог ОСОБА_2 та необхідності задоволення позову в повному обсязі, виключивши з актового запису № 492 від 13 березня 2014 року про народження дитини відомості про батька ОСОБА_3 та внесення до вказаного актового запису відомостей про батька ОСОБА_2 .
 
Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
 
Європейський суд з прав людини звертав увагу, що стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини (рішення від 22 березня 2012 року у справі «Каутзор проти Німеччини» («Kautzor v. Germany»), та від 22 березня 2012 року у справі «Аренс проти Німеччини» («Ahrens v. Germany»)).
 
Статтею 7 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина має право на ім`я і набуття громадянства, а також право знати своїх батьків і право на їх піклування.
 
Апеляційний суд приймає до уваги, що відповідачем в апеляційній скарзі біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заперечується.
 
Апеляційний суд не може погодитися з необґрунтованими доводами відповідача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що ОСОБА_3 впродовж семи років піклувався про дитину, і на теперішній час дитина знає, що її батьком є саме ОСОБА_3 , а відтак такий стан речей якнайкраще відповідає інтересам дитини, забезпечує її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. 
 
Апеляційний суд враховує, що будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин реалізації відповідачем ОСОБА_3 батьківських прав та обов`язків відносно малолітньої дитини (показання свідків, спільні фотографії з сімейного архіву, копії чеків на придбання речей для дитини, висновки психологічної експертизи щодо ступеню прихильності дитини до ОСОБА_3 та оцінки відношення дитини до нього як до батька тощо) відповідачем надано не було і її заперечення щодо позову ґрунтуються виключно на її поясненнях.
 
З урахуванням вищевикладеного, відповідачем ОСОБА_1 в межах даного апеляційного перегляду не доведено, що задоволення позову ОСОБА_2 суперечитиме найкращим інтересам дитини, яка має право знати свого батька і право на його піклування, та враховуючи, що внаслідок задоволення позовних вимог у позивача виникнуть обов`язки щодо утримання та виховання дитини, передбачені СК України.
 
Апеляційний суд приймає до уваги, що відповідач ОСОБА_3 , який, згідно процесуальних заяв ОСОБА_1 , наданих до суду першої інстанції, зареєстрований та проживає разом із нею, а отже має бути обізнаний про розгляд даної справи судом, усунувся від участі в справі, правом відзиву не скористався, не оскаржив рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року і до апеляційної скарги ОСОБА_1 не приєднався, із чого можна дійти висновку про відсутність його заінтересованості в наслідках розгляду справи.
 
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про задоволення позову.
 
Оскільки за наслідками апеляційного перегляду позов підлягає задоволенню, перерозподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України не здійснюється.
 
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, 
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року скасувати та прийняти нову постанову.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа Шевченківський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про виключення з актового запису про народження відомостей, про внесення в актовий запис про народження відомостей задовольнити.
Виключити з актового запису № 492 від 13 березня 2014 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що вчинений у Шевченківському районному у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відомості з графи «Відомості про батька» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Внести зміни до актового запису № 492 від 13 березня 2014 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що вчинений у Шевченківському районному у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а саме: в графу «Відомості про батька» внести « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, місце проживання: АДРЕСА_1 ». Інші відомості, що містяться в актовому записі, залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати в розмірі по 840,80 грн. з кожного.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий:                                                                                                 Кашперська Т.Ц.
 
Судді:                                                                                                             Фінагеєв В.О.
 
                                                                                                                        Яворський М.А.