Номер провадження: 33/813/1179/23
Справа № 499/100/23 
Головуючий у першій інстанції Кравчук О. О. 
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

        18.07.2023 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,
за участю:
секретаря Нечитайло А.М.,
правопорушника ОСОБА_1 ,
захисника ОСОБА_1 - адвоката Врони А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Врони Андрія Валентиновича на постанову Іванівського районного суду Одеської області від 29 травня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
ВСТАНОВИВ:
Зазначеною постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Також стягнуто судовий збір у розмірі 536,80 грн. на користь держави.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 22 січня 2023 року об 00 год. 50 хв., на вул. Центральна, буд. 100, смт. Іванівка, Березівського (раніше Іванівського) району, Одеської області, керував автомобілем ЗАЗ 110307, державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя), чим порушив вимоги пункту 2.5 розділу 2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР). У встановленому законом порядку від проходження медичного огляду ОСОБА_1 відмовився.
Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Іванівського районного суду Одеської області від 29 травня 2023 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 06.06.2023 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Врона А.В. подав не неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те,що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних обставин.
Судове засідання, призначене на 10.07.2023 року не відбулось через надходження заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Врони А.В. про відкладення розгляду справи (а.с.119-120), у зв`язку із чим розгляд апеляційної скарги відкладено на 18.07.2023 року на 12 год. 00 хв. (а.с.121).
Так, у судове засідання, призначене на 18.07.2023 року з`явились правопорушник ОСОБА_1 та адвокат Врона А.В., які апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити (а.с.129-131).

Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При винесенні оскаржуваної постанови, суд першої інстанції вірно виходив із того, що відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.
Також, суд обґрунтовано виходив із того, що згідно з п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За змістом ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Так, його вина у вчиненні цього адміністративного проступку повністю доводиться:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №097856 від 22.01.2023 року, з якого вбачається, що 22.01.2023 року о 00 год. 50 хв. в смт. Іванівка Березівського (раніше Іванівського) району, Одеської області, ОСОБА_1 керував автомобілем ЗАЗ 110307, державний номер НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі відмовився в законному порядку, що зафіксовано на відеореєстратор працівників поліції (а.с.2);
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння (а.с.4);
- відеозаписом, доданим до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №097856, з якого чітко вбачається факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.5).

Відповідно до п.7 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі - Інструкції), у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.

Згідно п.1 розділу 2 Інструкції, за наявності ознак, передбачених п.3 розділу І цієї Інструкції (ознаки алкогольного сп`яніння), поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.
Пунктом 12 розділу 2 вказаної Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, а саме, наявність однієї чи декількох ознак стану сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Таким чином, зазначена Інструкція покроково встановлює дії працівників поліції в разі виникнення підозри у перебуванні водія в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

У відповідності до ч.2 ст.266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Аналіз статей 130 та 266 КУпАП в їх взаємозв`язку свідчать про те, що відповідальність за відмову від проходження огляду настає у випадку відмови від любого запропонованого (в разі підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням порядку його проведення.
Отже, відмова ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння належним чином зафіксована, підтверджується сукупністю доказів та отримана працівниками поліції від ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст.266 КУпАП та Інструкції.

Разом з тим, стосовно доводів представника ОСОБА_1 - адвоката Врони А.В. щодо відсутності в протоколі посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, під час оформлення протоколу, апеляційний суд бажає зазначати наступне.

Так, ст. 256 КУпАП не містить вимогу щодо внесення до протоколу інформації про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).
Крім того, суд зазначає, що відповідно до положень статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліцією в своїй діяльності застосовуються технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Необхідність використання спеціальних технічних засобів під час огляду водія на стан алкогольного сп`яніння регламентує також стаття 266 КУпАП, відповідно положень якої матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Поряд з цим апеляційний суд, досліджуючи відеозаписи, додані до протоколу про адміністративне правопорушення, зазначає, що відеозйомка здійснювалась працівниками поліції відкрито та не залишає жодних сумнівів в тому, що ОСОБА_1 усвідомлював процес відеозйомки, що у взаємозв`язку з вищенаведеними приписами щодо імперативного використання поліцейськими технічних засобів, що мають функцію відеозапису, свідчить про те, що поява таких відеозаписів в матеріалах справи не є несподіваною для особи, що притягається до адміністративної відповідальності з точки зору захисту від обвинувачення.

Крім того, щодо посилання представника ОСОБА_1 - адвоката Врони А.В. щодо небезперервності відеозапису, який неодноразово припинявся та розпочинався, суд оцінює критично, адже досліджені в судовому засіданні відеозаписи, хоча і мають ознаки переривання, проте достеменно відображають факт відмови особи від проходження огляду на стан сп`яніння.

Так, із вказаних відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 пояснив працівникам поліції, що прямує додому, на запитання працівника поліції чи вживав алкогольні напої відповів, що вживав пиво, в подальшому поводив себе зухвало, нахабно, висловлювався нецензурною лайкою на адресу працівників поліції, крім того, погрожував працівникам поліції, на питання працівників поліції навіщо він п`яний сів за кермо, відповідав «тому», «так захотілось», тобто не оспорював, що він знаходиться в стані алкогольного сп?яніння та факт перебування за кермом. Також на відеозапису зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці та у медичному закладі (а.с.5).
Отже, наявні відеозаписи дають змогу відтворити обставини складання протоколу, що є їх основною функцією.

Апеляційний суд також зазначає, що зазначені захисником можливі порушення з боку працівників патрульної поліції під час складення адміністративних матеріалів, не спростовують висновків про підтверджені факти керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 та факт відмови від проходження ним огляду на стан сп`яніння, та можуть бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників поліції, що не відноситься до компетенції суду та не може бути підставою визнання доказів недопустимими.

Так, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт керування ОСОБА_1 належним чином підтверджений і матеріалами справи не спростовується. Разом з тим, з наданого працівниками поліції відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 не спростовує факту керування автомобілем, а навпаки, пояснив, що направляється додому, крім того, будь-яких заперечень стосовно цього факту не надав.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 факту керування авто не заперечував при складанні у відношенні нього протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №097856. 

Що стосується посилання представника ОСОБА_1 - адвоката Врони А.В. на те, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, який стояв біля його будинку № 73, в якому він мешкає в АДРЕСА_1 , то вони спростовуються не лише матеріалами адміністративної справи, а і тим, що автомобіль, під керуванням ОСОБА_1 був зупинений біля будинку № 100 по вул. Центральній в смт. Іванівка Одеської області, про що зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, серії ОБ № 097856.

Таким чином, жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, ні правопорушником ОСОБА_1 , ні його захисником адвокатом Вроною А.В. не надано, не здобуто таких доказів і в процесі апеляційного розгляду, а тому законні підстави для їх відхилення у суду відсутні.

Посилання щодо сумнівів правильності складання протоколу про адміністративне правопорушення та дотримання інструкції ґрунтуються виключно на твердженнях самого ОСОБА_1 , який є прямо зацікавленою особою, його роздумах щодо діяльності правоохоронних органів, звинуваченнях органів поліції та суду в упередженості та необ`єктивності, вільному тлумаченні закону, що не можна визнати допустимими доказами.

Крім того, правопорушником ОСОБА_1 не було наведено жодних даних, які б викликали сумніви у належності даних матеріалів справи та об`єктивності органів поліції при їх складанні.
При цьому, в матеріалах справи не встановлено доказів того, щоб ОСОБА_1 або його представник Врона А.В. звертався із заявами та скаргами до прокурора, який здійснює нагляд за органами поліції чи вищестоящих органів з приводу незаконних дій працівників поліції, а тому такі твердження викликають об`єктивний сумнів.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, відсутність підстав вважати, що поліцейський своїми діями спонукав особу керувати автомобілем, відмовитися від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому дійшов вірного висновку про те, що немає підстав вважати, що поліцейський спровокував водія до вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Таким чином, підстав вважати, що в процесі встановлення обставин справи зі сторони органів поліції на особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності, чинився тиск, проводилася фальсифікація матеріалів справи, у суду немає.

Суд також враховує, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого, звертається увага на те, що виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту.

Крім того, слід зазначити, що складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень ст. 251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне роз`яснити, що законодавство вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку висуває поліцейський, був спростований фактами захисту, встановленими на підставі доказів, - і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням або її спростування.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильні висновки суду першої інстанції. Зазначені доводи є аналогічними тим, яким надана оцінка в постанові суду першої інстанції, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, про те, позиція ОСОБА_1 , яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності та обґрунтованості, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту з метою ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що зібрані у справі докази повністю та беззаперечно підтверджують вину ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,      
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Врони Андрія Валентиновича на постанову Іванівського районного суду Одеської області від 29 травня 2023 року залишити без задоволення.
Постанову Іванівського районного суду Одеської області від 29 травня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 21.07.2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                                                С.М. Сегеда